HVIT STORK. CICONIA ALBA. 



723 



kommande Storkarna, och i pelaren bodde för övrigt talrika Starar, 

 C. M. L. Storken återvänder årligen till sina gamk bon. 



Vid Linnés besök i Herrestad, Skåne, bodde Storken i de 

 högsta träden, som allmogen för ändamålet toppat; små ungar 

 funnos då, och Sparvar hade innästlat sig under sidorna av Stor- 

 kens bo, 'De underhöllo en ständig musique för honom och hans 

 ungar'. I boets utsida skola även Svalor bygga, hvilket vi dock 

 icke sett. Icke, för så vidt vi veta, i Sverige, men väl på sina 

 ställen i Tyskland ser man stundom boen bevuxna med säd, tro- 

 ligtvis av frön ditförda, säger Jäckel, av Sparvar. 



Sedan Storkarna för länge sedan liade bortflyttat från Preussen, berättar 

 Baron v. Droste, sågos alla Storkbon grönskande, mest av uppväxande bvete. 

 Han antog, att detta härrörde av lemningar efter sådana Möss, Arvicola 

 arvalis, som Storkarna fört till boet. På ett ställe, Gr. Rantenberg, var 

 Storkboet icke grönt. Der i trakten hade man icke klagat över Möss. — 

 Från Gråsparvar, som sällan bliva Storkarnas byte, kunna de icke gerna 

 härröra. Dock torde detta väl vara möjligt, då sådana bygga och bo i 

 Storkboen. 



v. Droste och Altum anse för övrigt Storkarna huvudsakligen skadliga, 

 emedan de fortära ett ofantligt antal Grodor. Paddor förakta de. Om de 

 grönskande Storkboen säger v. Olfers, att jemte de egentliga födoämnena 

 finner man en temlig mängd säd- och ogräsfrön i magen. Om detta forta- 

 res avsigtligt eller ej, kan svårligen bestämmas. Det senare är troligt, då 

 dessutom finnas små rötter, halm, småsten och glasskärvor. Av förtärda sä- 

 deskorn från magarna härrör grönskandet ej, ty hos de Storkar, som hade 

 säd i magen, funnos inga återstpder efter sädesätande djur. Vid anstäldt 

 försök befunnes korn ur Storkmagar grobara. Även under ett senare år grön- 

 skade storkboen, men om detta ej alltid faller i ögonen, ligger väl orsaken 

 härtill deruti, att säden mognar senare, så att den av Storkarna icke i boen 

 hunnit tappas så tidigt, att den hunnit växa så högt, att den kan ses ned- 

 ifrån före frostens början. Sådana sädeskorn kunna väl ock händelsevis 

 fastna på Storkarnas fötter och sålunda bliva planterade i boen. 



v. Olfers säger, att då boen äro bevuxna med hvete, härleder detta 

 sig från foglar och möss, som de gamla ditfört. Det kunde icke härleda sig från 

 halm fördt till boets bädd, ty det grönskade först efter skörden och sedan 

 ungarna blivit flygga. År 1873 hade de icke grönskat i Metgeten. Den 



sägen, att Storken lemnar än en fjäder, än ett v^^^i^ eller unge i hushyra, grun- 

 dar sig utan tvivel derpå, att Storken ej sällan med vilja utkastar de senare 

 och att ruggning börjar innan fogeln bortflyttar. 



Boet bygger han på tak på ett för ändamålet upplagdt hjul 

 eller en korg, stundom på en skorsten. Han använder till det- 

 samma starka grenar, ofta 1 tum i diameter, överst mindre ris 

 och bädd av gräsrötter och torra grästorvor m. m. Det är 4 — 6 

 fot i diameter. Bon begagnas år efter år ända till ett helt år- 

 hundrade, dock osäkert om det sker av samma par. I Adelsdorf, 

 Bayern, hade år 1855 ett par byggt på slottet. Sedan det ned- 

 brunnit, byggde de ett nytt bo, men det blåste ned inom kort tid: 

 för tredje gången byggde de ett bo och otkläckte ungar. I Bayern 

 hade man, efter det en Stork på kyrktaket förorsakat olägen- 

 het, nedrivit boet och inmurat några jernspetsar på platsen. Stor- 

 karna förstodo dock att omkring dem bygga ett bo, som trotsade 

 alla stormar. 



EGaEMÅNX säger, att Storken börjar lägga 'ågg först i 3:dje 

 året. Kgg 3 — 5; båda könen ruva. Stundom ruvar honan en- 

 sam, men ungarna matas av båda föräldrarna till flyttningsti- 

 den. Tiden för ruvningen uppgives olika: 26 — 28 dagar enligt 

 Naumann, 30 dagar enl. Feitsch, 24— 25 (?) dagar, enl. Rebau, 

 Werner; enligt Weinlanb ruvar han 32 dagar. Då äggen togos 

 från ett par i Skåne, lemnade Storkarna boet och återkommo 

 icke, enligt meddelande av Henric Grönyall. År 1851 förstör- 

 des äggen av frost, hvarefter honan lade ägg på nytt, Nilsson. Vid 

 Wollin, Pommern, hade ett par Storkar, avbrytande sin flyttning 

 söder ut, återkommit och vid undersökning funnos i boet 4 '?^gg^ 

 Gloger. Ungarna erhålla av föräldrarna endast segt slem under 

 2 dagar; derefter behöva de insekter eller ännu bättre insekts- 

 larver» Werner ger dem sådana av Melolantha. Ungarna stanna 



