HVIT STORK. CICONIA ALBA. 



727 



jemt levde i strid med hvarandra, iivilket slutade så, att Hägern 

 högg ögonen ut på Storken, då denne hade fastnat med huvudet 

 i ett galler; men derefter blev Hägern vänlig mot Storken och 

 visade sig, sedan denna måst dödas, mycket dyster. Han matade 

 sedan några dunungar av Falco 'peregrinus, Bodinus. I fången- 

 skap var ruvningstiden 28-38 dagar, M. Schmidt, 1868. I 

 zoologiska trädgården i Hannover började ett par bygga bo på 

 en stenhög, men fortplantade sig icke, Niembter. 



Max Schmidt har meddelat följande. I zoologiska trädgården i Frank- 

 furt a. M. leva Ardea cinerea, Ciconia alha och C. nigra i samdrägt med 

 hvarandra. Höllos över vintern. vStorkhanen hade såsom vingskjuten fått den 

 ena vingen amputerad. Honan började bygga på marken, alldeles som om hon 

 förstått, att hanen icke kunde komma upp i ett högt beläget bo. Senare 

 deltog även hanen i byggnadsarbetet, underst med grenar och deröver halm. 

 Hanen försökte para sig, men kunde icke hålla jemvigt. Honan lade väl ^.gg 

 d. |— y och började ruva, sedan hon lagt första ägget, samt avlöstes stundom 

 av hanen. Aggen vändes. Inga ungar utkläcktes. De bortkastade eller bort- 

 förde de skämda äggen. De levde fredligt med andra foglar, hvilka dock 

 höllo sig på avstånd. Främmande Storkar, som kommo på besök, mottoo-os 

 väl av de tama, men uppskrämde alla de övriga foglarna, som form odli o-en 

 ansågo dem för rovfoglar. 



Ar 1868 den %l fördes Storkarne från sitt vinterkvarter till än o-en, 

 byggde åter, parade sig den 2, 7 och 13 april med framgång, oaktadt hanen 

 saknade en vinge; den 9 april fans ett '^gg i boet, ruvning började genast 

 av båda omvexlande, likaså den 11, 13, 15. Den y var ett äo-o- med hål 

 för ungens näbb. Ett ruttet ö.gg kastade fogeln bort. Honan hjelpte till att 

 knäcka skalet, och sedan ungen sluppit ur det, kastade hon skalet ur boet; 

 den 18 började ungen äta maskar och fiskbitar, som modern lade för honom. 

 Den 19 kom andra ungen ur ägget med tillhjelp av honan. Den 20 mata- 

 des båda ungarna av hanen med hackad fisk. Då ungen skulle hava uttöm- 

 ning, borrade han näbbet ned i halmen och reste stjerten i vädret samt 

 sprutade ett långt stycke; den gamla bortkastade genast hvad som blivit 

 nedsmutsadt. Den 22 lade den äldsta av ungarna huvudet på ryggen, öpp- 

 nade och tillslöt näbbet hastigt liksom vid klappring, utan att dock något 

 ljud hördes. Den '^f pep den äldsta ungen ej mer, utan började med uppåt 

 sträckt huvud klappra, hviiket tydligt hördes den "^f. Vid regnig väderlek 

 lågo de gamla på ungarna, men då solen sken. stodo de bredvid dem. Stundom 



pepo ungarna, då de ville hava mat, dessutom kväkte de nästan som Grodor. 

 Sken solen rätt varmt, stälde den gamle sig så, att ungarna voro i skuggan. 

 Den '-f visade sig på den äldste ungen börjande skulder- och handpennor 

 utskjuta. Den ^J kastades 5 unga Råttor för de gamla, som genast slukade 

 dem; efter 20 minuter gåvo de dem åt ungaina. De voro som kokta och 

 förtärdes lätt av ungarna. Den gamla hade under tiden flere gånger druckit. 

 Den \ visade sig hos den äldsta ungen utskjutande stjertspetsar, och även 

 på bröstet och magen syntes fjädrar. Den | kravlade sig ungarna ur boet, 

 men efter någon stund åter till detsamma och lade sig i skuggan av modern, 

 de kunde ej stå på benen, understödde sig vid försök dertill med näbb och 

 vingar. Den | visade sig nya dun å kroppen, hvarigenom dunklädnaden 

 blev ullig och hvit. Den §: den äldste ungens stjertpennor \ tum långa, 

 och han kunde nu stå något utan stöd. De kravlade sig ur boet. Då 

 det regnade, skyddades ungarna icke af de gamla, utan blevo alldeles våta. 

 Den 1: den äldsta ungen var nu nästan så stor som en utvuxen ung gås, 

 den yngre som en 'anka (utan fjädrar), de flaxade ofta med vingarna. Den 

 ^jP: den äldsta åt nu en Groda och bröd; stod nu temligen stadigt på föt- 

 terna. Hvita fjädrar utsköto på vingarna över de svarta. Den ^^ kröpo 

 ungarna på tarserna ett långt stycke och stälde sig på fötterna. Vingspet- 

 sarna nådde på den äldsta stjertroten; tarsledernas mörka färg började av- 

 taga. Den if: olikheten i storlek hos båda ungarna minskades allt mer. 

 Den '^g\ på båda sidor om magen visade sig en rad av fjädrar, sträckande 

 sig från låret till stjerten. Kroppen var ännu för övrigt dunklädd. De 

 gamla togo vatten i munnen och sprutade det på ungarna, som mottogo 

 hvad de kunde i gapet. Den -^: huvud, hals och rygg voro nästan full- 

 ständigt fjäderklädda. De vandrade omkring på ängen. I stället för ett 

 pipande läte var det nu jamande, och de kraxade oftare. Den ^j*: dun å 

 hals och vingar försvunnet. De svarta fjädrarna på överarmen nådde hand- 

 pennorna. Den -|7: den äldre ungen var nu nästan lika stor som de gamla, 

 hälleden började erhålla samma form som hos dessa; hos den yngre var 

 den ännu tjock. Den "^g^: på kroppens sidor, der de voro betäckta av vin- 

 garna, fans ännu dun. Den '^^ gingo de till vattenkärlet och drucko. Den 

 f stäcktes vingarna, hvarmed de visade sig missbelåtna, klapprade mycket 

 och läto höra ett snarkande läte. Den ^ försökte de förgäves taga en le- 

 vande Groda. Den f : näbbåsen, i synnerhet framom näsborrarna, och näbb- 

 rotens sidor blevo gulröda. Den \: de dolde näbbet i halsens fjädrar, sovo 

 med huvudet lagt till sidan. Den f: näbbrotens ljusare färg har spridt sig 

 framåt. Den ^f: bakre hälvten av näbbet gul utom ett svart streck framom 

 näslocket. Den ^'. rygg och skuldror med dragning åt rödt (av fiskföda). 

 Den -^: näbb nästan lika stort som de gamlas, dock något kortare och trub- 



