752 



SVART IBIS. IBIS PALCINELLUS. 



Plinius omtalar på flere ställen Ibis: att den är egendomlig 

 för Egypten, att den svarta finnes i Pelusium, men den hvita 

 på andra ställen. Eustatius och flere senare författare hava 

 påpekat, att Plinius vid ett citat kommit att överhoppa en rad. 



Plutarchos anför i sin avhandling om Isis och Osiris, att 

 Ibis, som dödar giftiga djur, har först lärt menniskorna, som sågo 

 honom spola och rena sig, att begagna konstiga uttömningsmedel. 

 Presterna togo härtill endast vatten, av hvilket Ibis druckit, eme- 

 dan han icke dricker av något ohelsosamt eller fördervadt vatten 

 och icke en gäng närmar sig något sådant. Med fötterna, när 

 han håller dem åtskilda, bildar han en liksidig triangel [som 

 hade en särskild betydelse], och till och med de svarta vingar- 

 nas förening med den [för övrigt] hvita [färgen hos kroppen] är en 

 bild av den hornade månen [vid ny]. Härvid förestälde den svarta 

 färgen den mörka delen av månen. Af de nämnda färgerna sy- 

 nes tydligt, att med denna Ibis förstods den hvita, under det att 

 det är oafgjordt, huruvida första delen av detta yttrande kunde 

 lämpas på den svarta. I Zeus Ammons stora södra tempel i 

 Karnak är fogeln avbildad med bilden av nymåne, likasom ofta 

 bland hieroglyfer. Jemf. p. 749. 



C o HEN har avbildat ett mynt med Hadriani bild och en 

 Ibis, men figuren är så liten, att arten icke kan bestämmas. 



AiLiANOS säger: Om den egyptiska Ibis har jag hört föl- 

 jande. Ibis är helgad åt månens gudinna. Han ruvar nemligen så 

 många dagar, som månen är till- och avtagande [?30 dagar]. Han 

 flyttar aldrig från Egypten. Orsaken härtill är, att ibland alla 

 länder Egypten och ibland alla himlakroppar månen anses vara 

 den fuktigaste. Ibis lemnar icke frivilligt Egypten, och om nå- 

 gon med våld för honom derifrån, är det fåfängt, emedan han 

 hungrar sig till döds. Ibis vandrar med långsamma steg, liksom 



en jungfru, och går alltid endast steg för steg. Den svarta Ibis, 

 fxéXatva, hindrar flygande ormar, ro6»c TZTBpcozoh^ ö<pet(:, från Arabien 

 att intränga inom Egyptens gränser. Andra Ibides, de hvita, 

 möta och döda de ormar, hvilka under Nilens översvämning 

 komma från Etiopien. Hvad annat skulle hindra, att egypterna 

 omkomme till följd av ormarnas inträngande? 



Ytterligare underrättelser om Ibis hade Ailianos erhållit från 

 Egypten. Då fogeln döljer hals och huvud bland bröstets fjädrar, 

 är han hjertformig. Jag har redan omtalat, att dessa foglar äro 

 mycket fiendtliga mot alla djur, som äro skadliga för menniskan 

 och växternas frukter .... Man säger dessutom, hvilket dock 

 icke lätteligen kan övertyga mig, att de, som balsamera, försäkra, 

 det Ibis har tarmen 96 alnar lång. Man säger även, att Ibis 

 tager en aln långa steg. Vid månförmörkelse skall han blunda 

 och icke öppna ögonen, förr än månen åter lyser. 



Apion säger, att Ibis lever mycket länge, enligt vittnesbörd 

 av presterna i Hermopolis, som visade honom en odödlig Ibis, 

 hvilken sak dock icke troddes. Ibis är mycket varm till sin 

 natur, förtär ormar och Skorpioner. Sällan får man se honom 

 sjuk. Han går omkring i smutsen, söker deruti hvarjehanda och 

 sticker näbbet i allt, men badar, innan han går att sova. Han 

 bygger i palmerna för att undvika Kattorna, hvilka svårligen 

 kunna gå upp i dessa träd för deras ojemnheters skull [taggiga 

 mimosor]. Ail. I 29. 



Ailianos omtalar även, att egypterna icke till följd av nå- 

 gon mensklig uppfinning lärt sig att sätta lavemang, utan anse 

 Ibis såsom sin lärare i denna konst. — Formen av näbbet och 

 fogelns sätt att putsa sina fjädrar har väl givit anledning till denna 

 berättelse, hvilken sedan den av Gr and ville och hans medar- 



