HOLMESTRANDSFJORDENS FANEORGAMER. 51 



formet felt av hornblendegranit (ek er i I) i den nordvestlige del 

 av Sande og tilstøtende sirøk av Hof og Skoger samt granit 

 (gran i tit) i Hurum, Strømm og den østlige del av Sande. 

 Hvor alle disse eruptiver ligger i dagen og ikke dekkes av de 

 nedenfor omtalte løse avleininger, danner de mest skogbunn og 

 yder lite dyrkbar jord. De deler av de lagede berg som befinner 

 sig i nærheten av disse felter er alltid tenmielig omvandlet; 

 kalkstenen går ofte over til marmor, således på enkelte av øene 

 ved Holmestrand, og leirskifer og sandsten til hård og tett horn- 

 fels, hvad der er av adskillig betydning for floraen på silur- 

 formasjonen.^ 



d. Det løse dekke der her som ellers overdekker en be- 

 tydelig del, av arealet, består dels av et mere eller mindre 

 grunt, ofte gjennemhullet dekke av forvit ringsjord over 

 fjellgrunnen — lite skikket til dyrkning men ofte en god 

 skogbunn. Derhos inntil en høide av 120—150 m. o. h. av 

 større og mindre feller av marint leir, sand og grus ofte med 

 skaller av sjødyr og som regel utgjørende distriktets egent- 

 lige kulturland. Hertil kommer, især i den sydøstlige del, men 

 også a. st., morener og andre glacialdannelser, f. eks. den 

 bekjente store endemorene raet, som strekker sig fra Vealøs 

 ved Horten gjennem hele Vestfold til Helgeroa og videre syd- 

 over langs kysten, samt lignende om enn mindre morener ved 

 Svelvik og i Sandedalen. Endelig foiekommer der endel myrer 

 rundt om i området, dels i skogåsene og dels langs vassdragene, 

 sjelden dog av større utstrekning. Flere av disse løse dannelser, 

 der som tidligere bemerket uten sammenligning utgjør distriktets 

 fruktbareste og viktigste del, har ofte mindre botanisk interesse, 

 da de kun delvis befinner sig i naturtilstanden.^ 



1 Tofteholmen og Ramvikholmen består således av herdede, flintliårde 

 silurlag gjennembrutt av den før nevnte essexit. 



2 Hundseid 1 c. fordeler arealet i det av ham beskrevne distrikt, som dog 

 kun nogenlunde svarer til floraens område, omtrent således: Innsjøer 

 3 pct. eller 27 000 mål. snaufjell, forvitringsjord med myrdannelser og 



