58 HALFDAN BRYN. 



si saa meget som at da vil forholdet utjævnes noget til fordel 

 for den lave type. Men den høie type vil beholde endel av det 

 overtak som den fik ved første krydsning. 



Hvis den ene type er kortskallet og den anden langskallet, 

 da er forholdet det samme: der danner sig ikke nogen inter- 

 mediær type. Avkommet blir dels langskallet, dels kortskallet. 

 Men her er det den kortskallede type som med hensyn til denne 

 egenskap har dominans over den langskallede. 



Naar derfor en kortskallet og lavvoksen type krydses med 

 en høivoksen langskallet, saa maa man vente i krydsningsomraa- 

 det at finde at kortskalletheten brer sig længere, kan forfølges 

 om jeg saa maa si, længere end den lave legemshøide. 



Dette er muligens, jeg skal ikke bruke sterkere uttryk, 

 forklaringen paa at man i kyststrækningen nordenfor Søndmør 

 finder relativt høivoksne kortskaller. Befolkningen utenfor Roms- 

 dalen har sin kortskaliethet fra Søndmør mens den har faat sin 

 store legemshøide fra Nordmør. 



Og dette gjælder ikke alene her. Det gjælder som det synes 

 overalt. I Europa har kortskallerne utbredt sig jævnt og sikkert 

 i de sidste 7 à 8000 aar. De begyndte sin virksomet i alpe- 

 landene, men bredte sig derfra sydover og nordover og vestover, 

 de bredte sig til Italien, Tyskland og Frankrige, Spanien, Hol- 

 land, Belgien, England, Danmark, Skandinavien og Rusland. 

 Og de er nu i flertal i hele Centraleuropa. Men allikevel har 

 legemshøiden holdt sig relativt høi. Den nye bastardtype har 

 tat hodeformen fra det ene forældrepar og legemshøiden fra det 

 andet. Det kunde være fristende ogsaa at komme ind paa hvor- 

 ledes det gaar naar den ene er blaaøiet og den anden brunøiet. 

 Men det vilde føre mig for vidt. Det faar være nok her at si 

 at de uregelmæssigheter man støter paa de blir til lovmæssig- 

 heter jo dypere forstaaelsen av menneskets arvelighetsforhold blir. 



