OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN. 33 



schon das Haushaltliche, es ist die Einheit der pflanzlichen 

 Nationalökonomie oder Soziologie." 



Her ligger vistnok aarsaken til at Rubel ikke opstiller den 

 rent deskriptive vegetationsfysiografi som nogen egen kategori. 

 Ti da han som ovenfor eiteret^ mener at man ikke kan skille 

 plantesamfundet og „der Standort" fra hinanden, men maa be- 

 tragte begge under ett, kommer det økologiske moment allerede 

 fra første stund av med i spillet (gjennem der Standort). Den 

 konsekvente følge av denne anskuelsesmaate blir da at det ve- 

 getationsfysiografiske studium (som altsaa efter Rubels mening 

 er intimt og uløselig forbundet med Standortsstudiet), falder ind 

 under hvad han kalder den „økologiske Synøkologi". 



Vi er her ved er overmaade vigtig og centralt punkt, som 

 vi gang paa gang kommer tilbake til i det følgende. Allerede 

 i 1881 har Hult git en meget klar orientering i dette logiske 

 problem. Han uttaler nemlig under omtalen av den finske bota- 

 niker Norrlin's arbeider, at dennes „ståndortsbegrepp" haade 

 omfatter stationen og dens plantedække ; han paaviser at Norr- 

 lin ikke opfattet „ståndorten" og dens vegetation som koordi- 

 nerte begreper, men vegetationen som en bestemmelse til stånd- 

 orten. 



Hult selv var derimot av en helt anden mening. Om den 

 retning som han betragtet sig selv som repræsentant for, skriver 

 han (1. c. p. 9) : „Den induktiva skolan åter utgår från obser- 

 verandet af vegetationens grupperingssätt, sådant det ter sig uti 

 naturen. Genom analys af formationernas sammansättning söker 

 hon lagarne för densamma, och genom analys af de yttre för- 

 hållanden, under hvilka formationerna uppträda, söker hon la- 

 garne för deras fördelning öfver jordytan. Hon går från sak- 

 förhållandena till lagarne, från det enskilda til det allmänna." 



Hult vil som han selv sier, stille formationslæren, vegeta- 

 tionsfysiognomiken, paa en selvstændig fot (1. c. p. 9). 



Ganske nylig har de svenske forskere Du Rietz, Th. Fries 

 og Tengwall gjort sig til ivrige talsmænd for disse Hults syns- 



Nyt Mag. f. Naturv. LVII. 1919, 3 



