34 ROLF NORDHAGEN. 



maater. De skriver (1918 1. c. p. 153): „Wir halten das Auf- 

 treten bestimmter und ctiarakteristischer Zusammenschlüsse von 

 Pflanzen für eine Erscheinung, die an und für sich ein beson- 

 deres Studium rechtfertigt und notwendig macht. Die Gesetze, 

 die das Aussehen und die Verteilung der Vegetation bestimmen, 

 sind gerade die x, y, z, welche für uns noch unbekannt sind 

 und deshalb untersucht werden müssen (v. Post 1862)". 



Hele denne retning hævder altsaa klart og bestemt at det 

 fysiografisk-fysiognomiske studium av plantesamfundene er en 

 videnskapsgren for sig, med sine egne opgaver og problemer. 

 Den betragter ikke „der Standort" og plantesamfundet som 2 

 sider av et og samme begrepsmæssige indhold, men som koor- 

 dinerte begreper. Voksestedsf aktorene er aarsaken, vegetationen 

 resultatet. 



Der er ingen tvil om at denne tankegang er fuldstændig 

 rigtig og logisk tilfredsstillende. Det er ogsaa indlysende at den 

 konsekvent gjennemført, maa lede til noget andre resultater og 

 et andet syn paa plantesamfundslæren som helhet end den ret- 

 ning der ikke betragter den deskriptive vegetationsfysiografi og 

 fysiognomik som nogen egen kategori, men uløselig forbundet 

 med synøkologien (sensu stricto). 1 de følgende kapitler kommer 

 vi stadig tilbake til denne primære forskjellighet i anskuelses- 

 maaten og dens følger. 



I overensstemmelse med den ovenfor hævdede opfatning, 

 maa plantesamfundslæren i videste forstand, eller plante- 

 sociologien,^ inddeles paa følgende maate: 



1) Fysiografisk-fysiognomisk plantesociologi. 



2) Geografisk-chorologisk — 



3) Økologisk plantesociologi = Synøkologi. 



4) Genetisk — 



1 cfr. Rubel 1. c. p. 645. Denne term har overordentlig mange fordeler. 

 Den er nemlig meget nøitral i motsætning til synøkologi, som er en 

 meget mere snever og begrænset betegnelse. 



