OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN. 35 



Alle disse 4 grener er intimt sammenknyttet med sterke 

 baand og avhængige av hinanden; men problemstillingen er dog 

 forskjellig for hver enkelts vedkommende. Det er imidlertid klart 

 at den økologiske plantesociologi = synøkologien, blir den egent- 

 lige „generalnævner". Det er den som sluttelig skal søke at 

 besvare de mange: hvorfor? Synøkologien blir derfor den mest 

 theoretiserende og problemstillende del; de andre underavdelinger 

 blir av en mere deskriptiv natur. 



Denne inddeling er langt at foretrække fremfor den tidligere 

 nævnte, hvor plantesamfundslæren sættes == synøkologi, hvor- 

 efter denne deles i 1) geografisk-chorologisk synøkologi, 2) øko- 

 logisk synøkologi, og 3) genetisk synøkologi. Betegnelsen „øko- 

 logisk synøkologi" forekommer mig at være likefrem umulig: 

 adjektivet virker her nemhg umiddelbart som en repetition av 

 substantivet, som et helt overflødig og meningsløst tillæg, en 

 tautologi.^ — Rubel synes at være av samme mening, for han 

 demonstrerer i det samme arbeide ogsaa 4 andre og heldigere 

 betegnelsesmaater. Selv er han nærmest bht staaende ved føl- 

 gende inddeling, som omfatter hele geobotaniken: 



1) autochorologisk geobotanik 



2) autøkologisk — 



3) autogenetisk — 



4) synchorologisk — 



5) synøkologisk — 



6) syngenetisk — 



Imidlertid trær vegetationsforskningen her slet ikke frem 

 som et samlet hele, hvad den jo utvilsomt er. Sammen- 

 hængen mellem de 3 sidste underavdelinger er næsten fuldstæn- 

 dig utvisket derved at alle de 6 grener er sideordnet (sproglig 

 set) i skemaet. For mig personlig staar det av Rubels alterna- 



^ Aarsaken hertil er den at overbegrepet har faat en altfor special og 

 ensidig betegnelse (synøkologi). Termen er altfor trang; den avspeiler 

 kun en enkelt side av begrepets indhold. 



