46 ROLF NORDHAGEN. 



hetene ikke ha nogen gyldighet utover den tidsperiode i hvilken 

 optegnelserne blev foretat. Imidlertid foreligger der saavidt jeg 

 vet, meget faa undersøkelser som har tat sigte direkte paa dette 

 centrale punkt. Vi vet en del om variationer efter aarstidene 

 (aspekter), og det moderne begrep „succession" er jo baseret paa 

 studiet av vegetationens gradvise forandringer. Men her be- 

 nyttes i almindelighet deduktive fremgangsmaater. — Hvis vi 

 nu antar at f. eks. den ovenfor skildrede Juncus Gerardi-, 

 Glaux-, Agrostis stolonifera-zone betegner en hkevegt, hvad 

 mener vi da egentlig dermed? 



Vi forutsætter da at zonens arter trives saa godt paa stedet 

 (dette tilfredsstiller deres livskrav), og samtidig at de er saaledes 

 organiseret, at de ikke vil kunne fortrænges (utkonkurreres) av 

 andre i naboskapet voksende arter saalænge livskaarene er de 

 samme. 



Derimot kan det godt tænkes at til stedet indvandrende nye 

 arter vil kunne utkonkurrere flere av det oprindelige planteaggre- 

 gats konstituenter, fordi de er dem overlegne i en eller anden 

 henseende (f. eks. paa grund av større vegetativ formeringsevne, 

 eller andre organisationsforhold). Et illustrerende eksempel her- 

 paa er Ranunculus Cymbalaria paa Hvaløene, som optrær 

 sammen med Juncus Gerardi og Glaux, og som er blit dem 

 en farlig konkurrent. Idet den satte sig fast i dette planteaggre- 

 gat, har den utvilsomt forstyrret likevegten, og ialfald bevirket 

 en forandring i dækningsgraden hos de andre arter, og Irængt 

 disse tilbake. Den har nemlig en uhyre stor vegetativ forme- 

 ringsevne. — Et andet eksempel er granens indvandring til 

 Skandinavien (Fries, Tengwall & Du Rietz 1918 p. 155). 



Desuten forutsætter vi at hver enkelt av de arter som sam- 

 mensætter det i hkevegt værende aggregat, har evne til at 

 hævde sig overfor de andre. Dette gjælder først og fremst de 

 dominerende arter, derimot ikke alle de accessoriske. Et kon- 

 stant utseende kan kun fremkomme derved at hvis en art faar 

 et litet + i én retning, saa opveies dette av et lite -r- i en 



