OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN. 49 



skjødesløst i litteraturen. Ti et samfund forutsætter en viss 

 konstans, og desuten at der er et avhængighetsforhold niellem 

 individene. Imidlertid opviser ikke alle planteaggregater i naturen 

 disse eiendommeligheter. Betegnelsen „aapne plantesamfuncV 

 er i virkeligheten noget av en selvmotsigelse. 



Sammenhgnes disse med de foregaaeude, stiller forholdene 

 sig i mange maater helt anderledes. I sociologiske monografier 

 kommer dette ofte særdeles tydelig frem. Mens nemlig de slut- 

 tede samfund behandles efter et visst system, som ofte bygger 

 paa floristisk-fysiognomiske principer, inddeles de aapne samfund 

 helt anderledes, i almindelighet efter underlagets morfologiske 

 eller fysikalske egenskaper. Hvorpaa beror saa denne forskjel- 

 lighet? 



Vi maa her igjen tale om likevegteti. I aapne samfund kan 

 der ogsaa herske en saadan. For utseendet kan være ens i 

 aarrækker, hvilket beror derpaa at artene er i harmoni med 

 livskaarene. Den floristiske sammensætning er ogsaa her under- 

 tiden relativt konstant over store arealer. Der er en kvalitativ 

 ensartethet tilstede. 



De sluttede samfund opviste imidlertid ogsaa en anden slags 

 likevegt, fremkommet ved konkurrence mellem artene indhyrdes. 

 Denne er meget svak og ofte helt ophævet for de aapnes ved- 

 kommende. 



Oettli sier i sin „Oekologie der Felsflora" (1905 p. 55^) at 

 „Vergesellschaftung bei der Felsflora überhaupt nicht die Rolle 

 spielt vs^ie anderwärts, was auch aus der Isolierung der einzelnen 

 Species leicht zu verstehen wäre." 



Planterne behøver her ikke at lempe sig efter hinanden; 

 der er ofte intet samliv i egentlig forstand, intet avhængighets- 

 forhold mellem individer og arter. (Det økologiske studium av 

 den slags vegetation blir ogsaa egentlig mere et antøkologisk 



1 Citat hos Rubel, 1912 p. 196. 



Nyt Mag. f. Naturv. LVII. 1919. 



