50 ROLF NORDHAGEN. 



end et synøkologisk; cfr. Oettli's „Wurzelort"). Alle de inter- 

 essante fænomener som knytter sig til den „alles kamp mot 

 alle", eller det avhængighetsforhold mellem artene som særpræ- 

 ger de egentlige sluttede plantesamfund, kommer her ikke til- 

 syne (f. eks. det konstante forhold mellem artenes dæknings- 

 grad). Dette viser sig ogsaa i de metoder som anvendes for at 

 analysere og beskrive disse samfund. I almindelighet indskræn- 

 ker man sig til at levere en floraliste, hvor kanske til nød de 

 almindeligst forekommende arter fremhæves. Man kunde her 

 vistnok undertiden med fordel benytte sig av Raunkiærs valens- 

 metode. ■ — 



Var det ofte vanskelig at avgrænse enhetene for de sluttede 

 samfunds vedkommende, stiller forholdet sig hyppig endda ugun- 

 stigere naar vi har med de aapne at gjøre. Litteraturen er 

 her oplysende. Mens betegnelsen „association" brukes stadig 

 væk om de første, saa griper forskerne ved behandlingen av de 

 aapne typer som oftest til navnet „formation", til en mere om- 

 fattende betegnelse. Og da „fysiognomiet" ikke sjelden be- 

 stemmes mere av underlagets karakter end av den sparsomme 

 vegetation, er det igrunden noksaa naturlig at substratet og 

 dets egenskaper ofte lægges til grund for klassificeringen. Hvis 

 vi her konsekvent skal holde os til vegetationen alene ved en- 

 hetens omgrænsning, er igrunden det eneste vi kan forlange: at 

 den skal være kvalitativt ensartet. 



Alt i alt vil det kanske være hensigtsmæssig at behandle de 

 sluttede og aapne samfund hver for sig, og anvende forskjellige 

 inddehngsprinciper alt efter det praktiske behov. I et hvert fald 

 tør det bli vanskehg at finde et naturlig klassifikationssystem 

 som konsekvent kan anvendes paa begge grupper uten vanske- 

 lighet, helt fra grunden av. 



