OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN. 59 



ikke være av veien at peke paa de konsekvenser som denne 

 retnings ledende ideer medfører. Fremstillmgen og hele den føl- 

 gende diskussion er forsaavidt og med vilje, noget ensidig. Det 

 faar bli andres opgave at stille den mere deduktive retning i 

 det rigtige logiske perspektiv. 



A. Klassificering paa grundlag av „bestand" om 

 den laveste enhet. 



1. Om termerne „Bestandstypus"' og „Association^^. 



Naar man skal klassificere eller ordne, maa man altid ha 

 klart for sig om man ønsker at uttrykke en helhet eller en 

 likhet. 



Studerer man plantegeografiske monografier, faar man under- 

 tiden ikke helt tak paa begrepenes egentHge hensigt. Men gjen- 

 nemgaaende er det plantesamfundenes, bestandenes, indbyrdes 

 likhet som interesserer mest, f. eks. den floristisk-fysiognomiske. 

 Flere forskere trækker som før nævnt en sammenligning mellem 

 plantesociologien og systematiken, dog er der her i realiteten 

 ganske store forskjelligheter tilstede; i sociologien er bl. a. de 

 ting som opviser likhet, i sig selv helheter, komplexer, og dette 

 virker let forvirrende. Efter hvad vi før har hørt, trænger vi 

 ogsaa her ordinære fællesnavn for at uttrykke denne likhet; 

 den kan ikke uttrykkes ved generelle samlenavn; ti disse sier 

 bare at objektet er et komplex, en helhet, og det er ikke delte 

 vi ønsker at fremhæve, men en indbyrdes likhet mellem hel- 

 heter igjen. 



Hvis to eller flere bestander (i den ovenfor antatte mening) 

 viser likhet, saa ønsker vi at gi dem en fællesbetegnelse. Vi 

 maa da danne os et begrep ved abstraktion, idet vi holder os 

 til likhetspunktene og bortser fra forskjellighetene. Fællesegen- 

 skapene blir kriterier paa begrepet, og dettes sproglige symbol. 



