OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN. 65 



maate vilde være ulogisk og forkastelig og ikke føre til det for- 

 ønskede resultat. 



„Bestandestypus" og „Gevvebeart" er likeværdige i logisk 

 henseende : begge er generelle begreper som skal uttrykke en 

 likhet mellem komplexer. 



Selve ordet association anvendes ogsaa lite hos Rubel. Og 

 dette er bare rimelig, for det er ganske overflødig, al den stund 

 han har det fortrinlige og korrekte „Bestandestypus". — 



Som nævnt gir RtJBEL bestandstyperne specialnavn som 

 ender paa -etutn, flertal -ela. Den anden metode, som jeg alle- 

 rede før har omtalt (p. 22), er praefix-metoden. Man kan saa- 

 ledes gaa ut fra stammen bestand og sætte præfixer foran ; der- 

 ved fremkommer fællesnavn som uttrykker hkheten mellem be- 

 standene : et Asalea procumbens-bestand, flere Azalea procum- 

 bens-bestander : et Calluna-Hylocomium-besland, flere Calluna- 

 Hylocomiuni-bestander, osv. Denne betegnelsesmaate blir en 

 fuldstændig parallel til synøkologiens termer, f. eks. : et xerofyt- 

 isamfund, flere xerofyt-samfund, osv. Jeg vil specielt gjøre 

 opmerksom paa at man her er nødt til at bruke ordet bestand 

 i ental og flertal (cfr. Calluneta-hylocomiosa).^ 



Rubel nævner ogsaa selv denne betegnelsesmaate (Bernina 

 1912 p. 91): „Die meisten Typen haben eine dominierende Art, 

 nach der man sie benennen kann durch anhängen von -etum, 

 wie ScHouw es vorgeschlagen hat und es ziemlich allgemein 

 angenommen worden ist, zu deutsch mit Bestand, Halde, und 

 tlergl." 



Hvilken av disse 2 betegnelsesmaater skal man foretrække? 

 Spørsmaalet er vanskelig at besvare. Dog er der ingen tvil om 

 at ScHouw^'s (og Hults) betegnelsesmaate bidrar i hoi grad til 

 at belyse bestandstype-begrepets logiske natur. 



^ Dette faar en viss betydning naar vi senere skal diskutere alternativet : 

 „association" om enheten (cfr. p. 100). 



Nyt Mag. f. Natur v. LVII. 19 19. 5 



