OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN. 75 



opviser tilsammen et artsantal = 113. Av disse er bare 17 

 konstante (i Rubels mening). — Det sier sig nu selv, at hvis 

 alle disse 113 arter skal være kriterier paa bestandstypen, saa 

 blir denne en fiktion. For ingen har nogensinde i et enkelt 

 Nardetum observeret alle disse 113 arter. Det høieste arts- 

 antal Rubel har noteret, er 44, og det gjennemsnitlige antal 

 er 31. 



Hvis bestandstypen (saaledes som Gradmanns formation), 

 skulde omfatte alle arter, maatte man uttrykke sig saaledes som 

 denne gjør: „Den findes ikke saa let realiseret paa et enkelt 

 avgrænset sted, men vel paa det samlede areal som alle de 

 enkelte bestand tilsammen dækker." 



Men hvad skal vi egentlig med et saadant tankeindhold? 

 Ikke repræsenterer det nogen eksakt autøkologisk gruppering, 

 og noget plantesociologisk begrep er det ikke. Skal dette logisk 

 helt uklare produkt lægges til grund for plantesamfundenes 

 klassificering? 



Jeg kan neppe tænke mig nogen større motsætning til Grad- 

 MANSs „formation" og hans uttalelser end Hults „Försök till 

 analytisk behandling af växtformationerna^'. Denne sidste 

 hadde klart for sig hvad han vilde uttryke: likheten, og dannet 

 sig begreper maalbevisst og sikkert ved objektiv sammenligning 

 og abstraktion. Derfor kom han ogsaa til at se „skogen" og 

 ikke bare „idel träd" (Hult 1. c. p. 1). 



Rubel sier (1912 p. 86): „Die Vegetation der Erde hat eine 

 ungeheure Mannigfaltigkeit, kein Fleck Erde ist identisch mit 

 einem andern. Um aber dem menschlichen Geist verständhch 

 zu werden, muss ähnliches zusammengefasst und dafür Begriffe 

 und dann Namen geschaffen werden, damit man sich verstän- 

 digen kann." 



Men da maa vi ogsaa opsøke likhetspunktene og holde os 

 til dem alene. Kombinerer vi derimot momentene frit, og skaper 

 et tankeprodukt, som tillægges en hel del egenskaper (ikke bare 

 saadanne som er fælles for en række objekter, men ogsaa 



