OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN.- 81 



mer senere tilbake lil dette vigtige punkt, men vil allerede her 

 fremholde at det netop nævnte forhold maner til at utvise stor 

 forsigtighet, til ikke at trække forhastede slutninger i sociologiske 

 og synøkologiske spørsmaal. 



Lægger man floristisk-fysiognomiske principer til grund for 

 samfundenes omgrænsning paa voksestedet, og deres klassifika- 

 tion, er man i alle tilfælder paa den sikre side. Ti der ligger 

 da noget faktisk og haandgripelig bak det hele, og man fore- 

 griper intet med hensyn til løsningen av de rent synøkologiske 

 problemer. 



Du RiETZ, Fries & Tengwall fremhæver i sit arbeide 

 meget klart forskjellen mellem Hults induktive principer og 

 Samuelssons og Melïns mere deduktive tankegang. Og jeg er 

 personlig overbevist om at den induktive retnings renæssance, 

 som er indledet ved de 3 forfatteres avhandling, kommer til 

 at bli av den største betydning for nordens plantegeografi. 



Dog er der et punkt i deres fremstilling som synes mig 

 noget inkonsekvent; de taler nemlig selv om „die voll aus- 

 gebildete (ideale) Association^^. 



De skriver: „Selbstverständlich ist dass Assoziationen in der 

 Natur vorkommen. Diese (Elementarassoziationen) brauchen je- 

 doch nicht inmier alle die Eigenschaften (z. B. Arten) zu be- 

 sitzen, die der voll ausgebildeten (idealen) Assoziation zukommen" 

 (1. c. p. 151). 



Dette minder baade om Gradmanns formation og Samuels- 

 sons association, og denne uttalelse harmonerer ikke ganske 

 med det som de fremhæver efterpaa: „In jedem Spezialfall muss 

 deshalb die Assoziation alle die Forderungen erfüllen, die in 

 der Definition für den Assoziationsbegriff aufgestellt werden, — 



— " (1. c. p. 152). Hvis nu „den ideale association" skal 



være det samme som „associationsbegrepet", saa blir det hele 



Nyt Mag. f. Naturv. LVII. 19 19. 6 



