ROLF NORDHAGEN. 



udmerker en del av de like bestander (f. eks. indenfor et be- 

 stemt omraade). 



Der er en meget stor forskjel paa betegnelserne „artsfattig" 

 bestand og „ufuldstændig" bestand. Ti mens det første bare 

 forutsætter et eller flere andre som er rikere, forutsætter det 

 sidste noget som er fuldstændig, altsaa en absolut maalestok 

 eller norm („den ideale association"). Men hvordan skal denne 

 fastsættes? Og hvad vil man egentlig med den? Vil det være 

 til gavn for den sociologiske forskning om vi nu begynder at 

 betragte samfundene som mere eller mindre ufuldstændige rea- 



lisationer av en tænkt grundform? 



Jeg nærer den allerstørste beundring for Samuelssons og 

 Melins værdifulde og meget interessante vegetationsmonografier; 

 men i deres theoretiske synsmaater er jeg helt uenig. 



En plantesociologisk begrepsdannelse maa efter min mening, 

 fremkomme ved generalisation, ved nøktern abstraktion, med 

 den iagttagbare vegetationen som utgangspunkt. Den maa ikke 

 være en konstruktiv norm, hvis indhold det er meget vanskelig 

 at faa ordentlig tak paa og definere, og som betegner et intimt 

 kompromis mellem induktive og deduktive synsmaater. Jeg kan 

 ikke finde andet end at det (efter min opfatning feilagtig an- 

 vendte) generelle samlenavn „association", er blit symbol paa 

 en meget hte klar, tænkt helhet, en slags suîu, „wie sie sich 

 nicht leicht an einer enger umgrenzten Örtlichkeit verwirklicht 

 findet, wohl aber auf der Gesamtfläche sämtlicher zugehöriger 

 Einzelbestände". 



Hele denne tankegang, som vistnok oprindelig skriver sig 

 fra Gradmann, og som bevisst eller ubevisst gaar igjen hos 

 flere andre forskere, kan umulig være holdbar. Saavidt jeg kan 

 se er de resultater den fører til: de „begrepsdannelser'' som 

 ovenfor er omtalt, væsensfnrskjeUige fra de almindelig aner- 



