OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN. 105 



Viser det sig ved en nøiere undersøkelse at denne likhet direkte 

 skyldes en overensstemmelse mellem de respektive voksesteder 

 og de paa disse virkende faktorer, saa er dette vel og bra: 

 vi har da faat en forklaring paa fænomenet. Begrepet blir 

 imidlertid uforandret det samme som før. 



Lar vi derimot, saaledes som Brüsselerkongressen, „ens- 

 artede voksestedsbetingelser" indgaa i definitionen paa associa- 

 tionstypen ^ maa vi dokumentere at delte virkelig er tilfældet. 

 Det er ikke nok bare at komme med et postulat, selv om dette 

 har sandsynligheten for sig. 



Og henfører man, saaledes som enkelte forfattere gjør, 2 

 plantesamfund som ikke har nogen art fælles, eller som indbyr- 

 des er sterkt avvikende, til samme associationstypus, kræves der 

 absolut haandgripelige beviser for at voksestedsfaktorene er 

 identiske i disse 2 tilfælder. Ti her blir nemlig likheten i kaar 

 begrepets kjerne, mens derimot det floristisk-fysiognomiske stilles 

 i anden række. 



Som Du RiETZ, Fries & Tengwall fremhæver, har vi ikke 

 ret til uten videre fra likhet i floristisk-fysiognomisk henseende 

 at slutte os til likhet i miliøet. Og det er likefrem uberettiget 

 at paastaa at tiltrods for at 2 plantesamfund er floristisk for- 

 skjellige, saa er de allikevel betinget av nøiagtig den samme 

 konstellation av faktorer. Raunkiær skriver (1917 1. c. p. 28) 

 at der er ingen grund til at tvile paa „at allevegne, hvor Vegeta- 

 tionen har havt Tid til at komme i en vis Ligevægt, der vil 

 en udpræget Forskjel i floristisk Henseende tillige betyde en For- 

 skjel i Livskaar". 



I samme forbindelse uttaler Raunkiær ogsaa: „ — — — vi 

 kan derfor heller ikke her anvende Kaarene som Udgangspunkt 

 ved Bestemmelsen av Formationen ; det er tværtimod Formatio- 

 nens statistisk-floristiske Ensartethed der skal belære os om 

 hvilke Lokaliteter Planterne anser for kaarfælles; og det bhver • 



^ Cfr. ovenfor p. 66. 



