OM NOMENKLATUR I PLANTESOCIOLOGIEN. 107 



V. Om associationstypernes klassificering. 

 Formationsbegrepet. 



1 de foregaaende avsnit har vi diskuteret associationenes 

 Klassifikation efter floristisk-fysiognomiske principer, og set fivor- 

 ledes associationstyperne bør avgrænses og defineres, og hvad 

 disse begreper i realiteten uttrykker. 



Imidlertid er dette selvsagt ikke den eneste mulige fremgangs- 

 maate. Istedenfor at foreta en saadan primær og relativt snever 

 gruppering i associationstyper, kan man godt lægge andre lik- 

 hetspunkter til grund for klassificeringen. 



Raunkiær anvender saaledes det biologiske spektrum (uttat 

 ad statistisk vei) som inddelingsgrundlag, og henfører plantesam- 

 fundene til en eller anden klasse i sit system (som er bygget 

 over de Raunkiærske livsformer). Men det er indlysende at en 

 saadan klassifikation er ulike mere theoiwtisk end den først- 

 nævnte; ti Raunkiærs livsform-begrep hviler paa læren om 

 tilpasning og tilpassethet, som jo hører med til de vanskeligste 

 kapitler i botaniken. 



Hult inddelte plantesamfundene efter hvad han kaldte „grund- 

 formene" eller „vegetationsformene" (1. c. p. 19), men disse er 

 rent fysiognomiske typer uten spor av theoretisk anstrøk. Og 

 Hults „formationsbegrep" har blot til hensigt at uttrykke en 

 fysiognomisk likhet mellem en række samfund. — Som Du Rietz, 

 Fries & Tengwall har paapekt (1. c. p. 147), er imidlertid Hults 

 „grundformer" saa snevert begrænset, at hans formationer i en 

 række tilfælder falder sammen med det som vi ovenfor benævnte 

 associationstyper. 



Nu har imidlertid økologien lært os at plantesamfundenes 

 fysiognoini i større eller mindre grad netop bestemmes av kaarene, 

 eller rettere: de enkelte plantearter og hele samfundet er i har- 

 moni med kaarene (Warming 1895). Men det er meget van- 

 skelig at avgjøre i hvilke organisationsforhold „tilpassetheten„ 



