4 O. E. Schiøtz. 



hävt Anledning til personlig at gjøre mig bekjendt med For- 

 holdene paa den anden Side af Grænsen; der var imidlertid 

 enkelte Ting i selve Af handlingen, som gjorde, at jeg ikke 

 kunde føle mig overbevist om Berettigelsen af de af ham 

 fremsatte Resultater. Han henfører saaledes til Hedekalken 

 Kalken ved Storbo og ved Vurrusjøen, om hvilken sidste jeg 

 var overbevist — og Undersøgelserne i Sommer har be- 

 kræftet det — , at den tilhørte Orthokerkalken. Høgbom s 

 eget Kart syntes mig ligeledes at gjøre det lidet rimeligt, 

 at Hedekalken skulde ligge i Bunden af den røde Sparagmit ; 

 man finder nemlig, at den alene optræder langs G-rænsen af 

 det ældste og yngste Kvartsfjeld; hvor den opføres lidt læn- 

 gere fra Vemdalskvartsiten, er nemlig Mellemrummet paa 

 Kartet opfyldt med ? til Tegn paa, at denne Fjeldgrund 

 mulig ogsaa tilhører Vemdalskvartsiten. *) At Bunden af det 



'n 



ældste Fjeld overalt netop skal træde frem der, hvor det 

 yngste Fjeld kommer i Nærheden, forekommer mig saare lidet 

 sandsynligt. 



Efter Høgbom skal der ligge en lang Tid mellem Vem- 

 dalskvartsiten og Orthokerkalken, saaledes at denne sidste 

 paa de fleste Steder allerede var bortclenuderet, da Vemdals- 

 kvartsiten blev atleiet. Trods dette skal Grænsen mellem 

 den og Orthokerkalken, hvor de støder hen til hinanden, 

 overalt ligge horizontalt ; det anføres . saaledes udtrykkelig, 

 pag. 131, at Kalken ved Kløfsjø, skjønt den fleresteds viser en 

 «mycket rubbad skiktställning,» alligevel synes at støcle 



') Paa to Steder, Qvartsit pag. 158 og 164, gjør Høgbom oprnerk- 

 som paa, at jeg, Sp. 27 pag. 213, anfører, at det «undertiden kan 

 være vanskeligt nøiagtig at trække Grænsen mellem det yngre Kvarts- 

 fjeld og den underliggende graa Sparagmit,» da det første kan inde- 

 holde «Bergarter, som fuldstændig ligner dem, man møder i de ældre 

 Sparagmitetager, » og han fremholder det som et Moment, der gjør 

 Berettigelsen af Kvitvolaetagen mistænkelig. Man skulde efter dette 

 tro, at det for Høgbom ikke er vanskeligt overalt at holde den 

 yngre Vemdalskvartsit ud fra det ældre Fjeld; men man kan 

 næsten sige, at netop det modsatte er Tilfældet Paa hans Kart fin- 

 der man nemlig paa de fleste Steder en Zone med ? mellem begge 

 Formationer til Tegn paa, at han ikke ved nøiagtig at drage Græn- 

 sen, og pag. 134 anfører han endog udtrykkelig angaaende Vemdals- 

 kvartsitens Bergarter, at enkelte Varieteter «ej kunna skiljas från 

 varieteter af den graa sparagmitens qvarsiter ej heller från varieteter 

 af Storsjöslättens kambriska qvartsiter.» 



