Sparagmit-Kvarts-Fj eldet langs Grænsen. 41 



af Øiegneisen liar været ganske betydelig, viser de store 

 Blokke, man moder under Hvitebjerget i Anaaens Dalføre. 



Øiegneisen i Fronberget ligner i sin ydre Optræden gan- 

 ske Øiegneisen ved Storsjøen. Fra Syd stiger den jevnt op- 

 over, men falder brat af mod Nordost og danner steile mur- 

 f ormede Styrtninger. Dens Udseende er fuldstændig massivt, 

 og den viser ingen Lagning, men kun en en grov Bænkning. 



I Gruveldalen S. for FJoaasen finder man, at Øiegneisen 

 kviler paa en graalig og rødlig G-neisbergart, som jeg anta- 

 ger hører til Grundfj eldet; Øiegneisen var her smukt udvik- 

 let lige ved Grænsen, som jeg saa blottet. Lidt ovenfor denne 

 iagttog jeg et skarpkantet Stykke af den underliggende Grrieis. 

 bergart indleiet i Øiegneisen; Stykket var trekantet, af 1 ms 



Pis. 12. 



Længde og Vs m.s største Bredde; hosstaaende Fig. 12 viser, 

 hvorledes Forholdet tog sig ud paa Stedet. Dette bekræfter 

 fuldstændig Øiegneisens eruptive Natur. 



Den ovenstaaende Undersogelse fører altsaa til følgende 

 Resultat med Hensyn til Øiegneisens Natur: 



1. Den ligner i sin ydre Habitus en Porfyr; den har et mas- 

 sivt Udseende, ingen merkbarLagning, kun en grov Bænkning. 



2. Den overskjærer ved Grænsen de tilstødende lagede Berg- 

 arter, uden at denne Overskjæring kan forklares ved Forryk- 

 ning; heller ikke kan Øiegneisen befragtes som ældre opduk- 

 kende Fjeld, da den tildels hviler paa de yngste af de i Nær- 

 heden optrædende Bergarter. 



3. Den indeholder i sig Brudstykker af den underliggende 

 Bergart. 



Heraf, forekommer det mig, følger medNødvendighed, at 

 Øiegneisen (ved Storsjøen og i Fronberget) er eruptiv. Det 



som Kjerulf angiver i sit Profil, Sparagmitfjeldet pag. 27, giver 

 Observationen^ ikke nogen Anledning til at antage. 



