50 O. E. Schiøtz. 



idet de svagt mod SV. faldende Kalksandstenlag i Strøgret- 

 ningen steder mod Sparagmiten, der saa ud til at falde mod 

 SO. Dette kan imidlertid forklares ved at antage en For- 

 skyvning af Kalksandstenen mod Underlaget, da man her 

 ikke har nogen Foldning; en saadan Forskyvning vil derimod 

 vanskelig kunne finde Sted i en Bøining, og det forekommer 

 mig derfor, at man maa give de tidligere omtalte Observatio- 

 ner den afgjørende Vegt, naar det gjælder at bestemme, om 

 Overleiningen er konform eller ei. 



Sparagmitfj eldet dannes i Nærheden af Kalkterrænet af 

 lys graalig Sparagmit og af en blaalig eller grønlig kvartsit- 

 artet Bergart; i en af de ovennævnte Sparagmitrygge ligner 

 Bergarten Dykersbergets grønliggraa kvartsitartede Sparagmit. 



Efter det ovenstaaende har man altsaa følgende Lagfølge: 

 graa Sparagmit, graa Kalkskifer vekslende med Kalksandsten- 

 lag, der tildels er styg og kalkfattig, og derover smuk graalig 



Fis?. 16. 



30 m. 



o- ra. 



V. 200 m. O. 



»> graa Sparagmit. 535 Kalkskifer og Kalksandsten. 



h vid Kalksandsten alt i konform Lagstilling; Kalksandstenen er 

 nedentil blaalig h vid paa forvitret Overflade, o ventil gulagtig. 

 Til Forklaring af Leiringsforholdene ved lille B,aanda- 

 elv giver Hegbom et Profil, Qvartsit pag. 143, der maa 

 være trukket omtrent som Profilet, Fig. 16. Ifølge dette 

 Profil skal Kalken ligge i Bunden af Sparagmiten; men som 

 de ovenstaaende Undersøgelser viser, kan det ikke forholde 

 sig saa. li og b o m har overseet Kalkskiferen, der kom- 

 mer over den graa Sparagmit eller Kvartsit ifølge ham, og- 

 som rigtignok her er meget styg. Hvad Graniten angaar, 

 paa hvilken Høgbom lader Kalken være afleiet, saa er det 

 sikkert, at Kalken mod Nord og Øst støder hen til og hviler 

 paa graa Sparagmit. Graniten maa derfor, om den optræder 

 paa den østlige Elvebred, paa begge Sider, mod N. og S., være 



