68 O. E. Schiøtz. 



siden af Dykersberg, naar man antager, at Stødet for Bevæ- 

 gelsen er kommen fra NO. til 0. Mulig kan her ogsaa næv- 

 nes de mindre, lokale, Bristninger, Kalken paa Hæggingsaasen 

 viser, Vemdalskv. Sv. pag. 36. 



Foruden ved Gløte optræder Orthokerkalken ogsaa paa 

 nogle andre Steder længere mod Øst indenfor Vemdalskvart- 

 sitens Territorium. Da den ifølge Beskrivelserne overalt op- 

 træder under de samme Forhold, er det rimeligt at antage, at 

 dens Optræden paa disse Steder i det store og hele lader sig 

 forklare paa lignende Maade som ved Gløte; af Mangel paa 

 personlig Erfaring kan jeg imidlertid kun udtale mig med For- 

 behold. 



Bortsees fra de ubetydelige Forekomster ved Vikarsjøen 

 og Røjaelv, træffer man Kalken først ved Kløfsjø i større 

 Mængde. Her sees den lige under en Kvartsitvæg, dannet af 

 «ægte Blaakvarts». Kan man her af Bergartens petrografiske 

 Karakter drage nogen Slutning angaaende dens Alder, maa 

 denne Blaakvarts være ældre end den nærliggende Kalk trods 

 dens tilsyneladende Overleining; inden Sparagmitfj eldet i Norge 

 er Orthokerkalken nemlig altid .yngre end Blaakvartsen. At 

 man virkelig ved Kløfsjø har med lignende Forhold at gjøre 

 som ved Finnsvedaasen og Noliaasen, synes ogsaa Kalkens 

 Udseende at vise. Om Forholdene der og ved de straks østen- 

 for liggende Lokaliteter, Bøsen og Skalbjerget, siger nemlig 

 Høgbom, Qvartsit pag. 131, at Grænsen mellem Siluren og 

 Kvartsiten synes at ligge temmelig horizontal, skjønt Kalk- 

 stenen fleresteds viser en «mycket rubbad skiktställning.» 

 Dette lader sig let forklare, hvis man antager Kvartsiten paa 

 nævnte Maade ved Inversion bragt over Kalken; thi da maa 

 nødvendigvis Grænsen med Kvartsiten blive horizontal, medens 

 Lagene i Kalken foran Folden paa Grund af Presningerne kan 

 vise lokale Forstyrrelser. Endnu tydeligere viser Kalken 

 under Bøsen, Vemdalskv. Sv. pag. 45, at den har været udsat 

 for sammenstuvende Kræfter; Svenonius nævner nemlig ud- 

 trykkelig, at Lagene paa et Par Steder er «høgst egendomligt 

 sammanskjutna», saa at enkelte Partier «delvis nedskufvats i 

 sprickorna mellan kalkskikten», medens Kalken forresten ligger 

 horizontalt. 



Af de øvrige Forekomster vil jeg alene omtale den ved 

 Tossaasen; af dette Sted giver Høgbom et Profil, 1. c. 



