84 O. E. Schiøtz. 



Nordenfor Gruvelsjøen, mellem den og Rogen, møder man 

 paa norsk Side den gamle røde Sparagmit. Den strækker sig 

 i et bredt Belte østover fra Fæmundsjøen, og det er derfor 

 rimeligt, at den fortsætter indover i Sverige. Paa Tørne- 

 bohms Kart, Vemdalskv., finder man ogsaa, at den røde Spa- 

 ragmit fra den nævnte Del af Grænsen strækker sig østover 

 med aftagende Bredde lige indtil Hede vedLjusneelven. Under 

 min Reise ifjor kom jeg et Par Steder i Berørelse med dette 

 Felt langs dets sydlige Begrænsning. Fra Hælsjøfors mod 

 NO. til Sørvattnet træffer man en meget karakteristisk rød- 

 brun Sparagmitsandsten; denne tvivler jeg ikke om hører til 

 den gamle røde Sparagmit. Østenfor Sørvattnet ser man væ- 

 sentlig lyse graalige Sparagmitsandstene, saa at den rødbrune 

 Sparagmitsandsten antagelig danner den røde Sparagmits Syd- 

 grænse paa denne Strækning. Længere mod Øst fik jeg ikke 

 Anledning til at følge denne Bergart; ved Raandalen traf jeg 

 kun Bergarter hørende til den graa Sparagmit, som ogsaa her 

 syntes at ligge konformt under Orthokerkalken. Ved Hede 

 saa jeg imidlertid atter den røde Sparagmit dukke op, nemlig 

 i Lunaaen og i Kvernaaen; de svag rødlige og graalige Spa- 

 ragmiter, eler staar i Toppen af Husbjerget og Ullbjerget, tror 

 jeg derimod nærmest maa henregnes til den graa Sparagmit. 

 Jeg vil her gjøre opmerksom paa, at man naturligvis ikke maa 

 vente, at den røde Sparagmitetage alene skal opbygges af 

 røde Sparagmiter, ligesaa lidt som den graa alene af graalige 

 Sparagmiter og Kvartsiter. Det kan derfor ikke vække nogen 

 Forundring, at Holst har iagttâget graalige kvartsitiske Dan- 

 nelser i det røde Sparagmitfelt østenfor Fæmundsjøen; jeg har 

 ogsaa selv i mit første Arbeide, Sp. 20 pag. 111, gjort op- 

 merksom herpaa og udtrykkelig nævnt, at der i den røde Spa- 

 ragmitetage ikke alene optræder røde Sparagmiter, men ogsaa 

 «brunlige og selv lys graalige — de tættere Varieteter 

 østenfor Fæmund.» Dette Forhold kan imidlertid ikke be- 

 nyttes som noget Bevis for, at det er uberettiget at opdele 

 Sparagmitfj eldet i de to nævnte Afdelinger, idet den graa 

 Sparagmit overalt, hvor Sparagmitfj eldet kommer i Berørelse 

 med de siluriske Lag, viser sig at være yngre end den røde 

 Sparagmit; her ligger ogsaa Nøglen til den Iagttagelse, Høg- 

 bom anfører som saa merkelig, at Orthokerkalken overalt 

 synes at sky den røde Sparagmit. Den graa Sparagmit er 



