Om Merker efter Istiden og om Isskillet. 26 1 



enkelte Dele under Paavirkning af et forholdsvis ringe Tryk kan 

 bringes til at forskyve sig mod hverandre. 



Betragtes nu den Del af Ismassen, CFAD paa Fig., der 

 ligger mellem Isskillet og Vandskillet, saa er det klart, at Ismas- 

 sernes Tykkelse maa aftage opover mod Vandskillet. Middelha- 

 stigheden af Isen maa altsaa i hvert Tilfælde tiltage eftersom man 

 nærmer sig Vandskillet, og da Tykkelsen af Ismassen her natur- 

 ligvis vil være mindre end paa den modsatte Side af Isskillet, 

 CFBE, i samme Afstand fra dette, saa kommer vi til det merke- 

 lige Resultat, at Ismassen maa gaa hurtigere opover mod Vand- 

 skillet end nedover til den modsatte Side, hvis ikke Isskillet fal- 

 der sammen med dette, og hvis Nedslaget er nogenlunde ens paa 

 begge Sider af Isskillet *). 



Jo lavere Ismasserne er over Vandskillet, desto hurtigere maa 

 de stryge over det, idet Nedslaget mellem Isskillet og Vand- 

 skillet maa fores væk over det sidste. Det er nu let at vise, at 

 Tyngdekraftens Arbeide paa denne Strækning formindskes, naar 

 Isens Mægtighed aftager, medens Friktionsarbeidet holder sig nogen- 

 lunde uforandret paa Grund af den voksende Hastighed. Heraf 

 kan vi drage den vigtige Slutning, at Isens Tykkelse over Vand- 

 skillet ikke kan synke under en bestemt Størrelse, naar dette skal 

 befinde sig i en given Afstand fra Isskillet. Eftersom Isens Tyk- 



') At Skandinaviens Indlandsis, hvor den bevægede sig opover mod 

 Vandskillet, paa sine Steder har strøget hen over de Fjeldmasser, der 

 stillede sig i dens Vei, med Hastigheder, som den ellers først naaede 

 ude mod Kystranden, derpaa kan man se tydelige Merker i Kjæring- 

 fjeldene, ikke langt fra Rigsgrænsen i Meråker. Disse bestaar af en 

 Række Toppe, liggende paa en Linie fra Nord til Syd, der raskt hæver 

 sig et Par hundrede Meter over det omgivende Fjeldplateau; de dan- 

 nede saaledes en mægtig Dæmning for de fra Øst fremrykkende Is- 

 masser. Isen har imidlertid udenvidere bevæget sig tvers over denne 

 Dæmning; men idet Isen blev tvunget hen over Toppene og gjennem 

 de mellemliggende Kløfter, formindskedes dens Tversnit raskt, 

 hvorfor Ismasserne med- voksende Hastighed skred opad og over 

 Dæmningen. Lige til det øverste af Toppene bærer Fjeldet endnu 

 Merker efter den Kraft, hvormed Isskuringen her følgelig maatte 

 foregaa, Overalt ser man udmerket afslebne Overflader, Striber, 

 dybe Render og Kanaler, saaledes som man ellers kun iagttager ude 

 ved Kysten. Allerede Hørbye i 1855 lagde Merke til dette paa- 

 faldende Fænomen, og han omtaler det (1. c. pag. 359) som et Bevis 

 paa den Kraft, hvormed det virksomme Agens, Friktionsflommen efter 

 ham, blev ført frem over Skandinavien. 



