262 O. E. Schiøtz. 



kelse aftager, maa derfor Isskillet rykke nærmere hen til Vand- 

 skillet og tilsidst falde sammen med det. 



Af det ovenfor udviklede vil indsees, at jo mægtigere en Ind- 

 landsis er, desto mindre Rolle vil Underlagets orografiske Forholde 

 spille med Hensyn paa Ismassernes Bevægelse. Isskillets Belig- 

 genhed vil derfor væsentlig afhænge af Isens Afsmeltning neden- 

 for Snelinien og dens Bortførelse ved Kalvning langs Yderranden, 

 foruden af Fordelingen af Nedslaget over Snelinien. Isskillet 

 maa nemlig ligge saa langt fra Banden paa hvert Sted, at det 

 aarlige Tab nedenfor Snelinien netop er ligt Tilførsslen ovenfor 

 Snelinien mellem denne og Isskillet. Er Nedslaget i det store og 

 hele ens paa begge Sider af Isskillet, maa dette følgelig ligge 

 længst fra den Rand, hvor Bortførelsen foregaar hurtigst. For den 

 skandinaviske Halvøs Vedkommende skulde heraf følge, at Isskillet 

 under Midten af Istiden skulde befinde sig et godt Stykke østen- 

 for og søndenfor Vandskillet, idet Afsmeltningen af Isen langs den 

 sydlige og østlige Rand antagelig foregik betydelig langsommere 

 end langs Vestsiden, hvor Bræmasserne skjød sig ud i dybtVand, 

 •og store Ismasser derfor blev ført væk i Form af Isbjerge. Imid- 

 lertid maa merkes, at Nedslaget dengang ligesom nu rimeligvis 

 har været større paa Vestsiden af Vandskillet end østenfor samme ; 

 dette virkede naturligvis til at nærme Isskillet og Vandskillet til 

 hinanden, saa at Afstanden mellem dem vel ikke paa langt nær 

 har været saa stor, som man skulde vente af den store Forskjel 

 mellem Nedslagsdistrikternes Arealer paa begge Sider af Vandskillet. 

 I den sydlige Del af Norge antager jeg derfor, at Isskillet aldrig 

 har befundet sig langt fra Vandskillet selv midt under Istiden ; der- 

 imod kan Afstanden mellem dem i hele det nordlige Sverige, fra 

 Herjedalen af, alligevel have været forholdsvis betydelig; dette 

 synes ogsaa at have været Tilfældet 1 ). 



Af det ovenstaaende følger endvidere, at Isskillet i Skandina- 

 vien ikke kan have holdt sig fuldstændig uforandret under hele 

 Istiden. Naar Isens Mægtighed havde naaet en bestemt Størrelse, 

 maatte Isskillet fjerne sig paa sine Steder fra Vandskillet, for atter 

 at nærme sig dette under Afsmeltningen, idet Mægtigheden paany 

 sank ned under en bestemt Værdi 2 J. Forholder det sig saa, bør 



1 ) De Ge er. «Oin isdelarens läge under Skandinaviens begge nedisnin- 

 ger». Geol. För. Forhand. Bd X pag. 204. 



2 ) Under Afsmeltningen maa man nemlig antage, at Snelinien langsomt 

 har hævet sig; men saaledes at den hele Tiden har holdt sig under 



