308 Ove Dahl. 



Høyædle og Velbaarne 

 Hr. Justitsraad ! 

 Allerhøystærede Velynder ! 

 Med Længsel har jeg oppebiet Deres Velbaarenheds Bud, som 

 i Gaar- Aftes indløb til min største Fornøyelse, da alting laa paa 

 Rede Hænder til Afsendelse ; men da der i Deres Brev af 3 

 hujus meldes, om et laan af Flora danica, lod jeg Deres Karl 

 gaa til Professor Strøm for at faae Dem, eller rettere 

 sagt, da jeg viste, at Prof. ikke havde de Stykker dog at faa et 

 Brev fra ham desangaaende, og førend dette skede, kunde jeg ikke 

 begive mig til Deres meget ærede Brevs Besvarelse. Jeg maa 

 derfor først aflægge min allerærbødigste Taksigelse for samme og 

 medfulte Haandskrift, som jeg forsikrer Dem heiligt skal i ingen 

 Maade fordærves eller maculeres, mindre skal det forkommes, men 

 med Deres Bud som tilbagebringer mig Bøgerne, være følgagtig; 

 i det øvrige vil jeg stræbe at paaskiønne den Godhed, De beviiste 

 mig i at laane mig det, som, uagtet det ikke er efter nuværende 

 Smag og Indretning, men opfylt med usmagelig Phraser og Latin 

 uden Orden og Inddeeling, dog kan opvække en og anden Etter- 

 spørsel og Grandskning, som ellers ikke havde skeed, men at den 

 i vor Tidsalder var vært at trykkes, som den nu er, det kan jeg 

 ikke see, da den er opfylt med saameget fabelagtigt, som vilde 

 ennyere Læserne, især hvad Konger angaaer, da jeg derom har 

 langt andre og paalideligere Etterretninger, og en Historie om dem 

 alt ifra a. c. 103, som vil ganske anderledes fornøye Kiøberne. 

 Hvad Stipendium til Reise angaaer, da leve vi ikke i saadanne 

 Tider, at man kan vente sig den Lykke nu ! Jeg gav ind 3 An- 

 søgninger etter hinanden desangaaende, og havde til understøttere 

 Grev Thott, Grev Reven tleu, Conferentce Raad Erichsen 

 og Etatsraad Martfelt, som alle hialp til af alle Kræfter, sed 

 frustra; hvor vilde jeg da vente samme til Sommeren, især da 

 Grev Thott er død ? Nei, at reise paa egen Pung, det bliver 

 nok altid det beste, man bliver uden Eftertale og indlægger sig 

 Ære; ja samme er nu omstunder nødvendigt, om man skal kunne 

 giøre nogen fremgang i Videnskaberne. Ellers gaaer mine Eield- 

 Reiser altid ud paa at finde Urter og Naturalier, men aldrig paa 

 at aftegne Situationer fra Fieldene, ettersom samme er til ingen 

 Nytte, naar de ei blive stukne i : Kobber, og hvem har lyst og 

 Evne dertil iblant os, da Videnskaberne endnu ere liggende i 

 Dvale. Den Tegnemester, jeg til Sommeren tager med mig, er en 



