LIDT OM KEILHAU OG HANS TID. U 



ikke store forkundskaber, det stod jo ogsaa høit paa stråa; fast 

 alt hvad vi fik, fik vi fra Kjøbenhavn dengang, og der var ingen 

 oversvømmelser paa bogmarkedet ved den tid som nu. Det var 

 just noget at læse for nogen hver, om man ønsked at skaffe sig 

 lidt kjendskab til naturen. Og som den bog i sin tid sammen 

 med andet dansk er kommen i min faders eie, saa tænker jeg 

 mig nok som fast mere end sandsynligt, at en for naturens fæ- 

 nomener og gaader saa interesseret, som Keilhau var, har vist 

 ogsaa gjort et indkig i de Eulerske ideer og har taget noget med 

 sig deraf for resten af sit liv. Hans ven, og noget yngre, Abel, 

 studerte i sine skoledage med iver Eulerske værker, her da som 

 mathematiker, og de studier har i en fremtrædende grad været 

 grundlæggende for hans vordende arbeider. Eulers navn Og gjer- 

 ning som den klare tænker og den store naturfilosof har visselig 

 ikke undgaaet Keilhaus opmærksomhed, under de rige samværs- 

 tider mellem ham og Abel. 



Lad os da se hvad Euler sætter i spidsen, i modsætning til 

 dette mystiske, konstlede som bredte sig mere og mere i hans 

 tid og i tiden derefter. Det var altsammen noget saa ligetil, 

 saa ligt med alt hvad der foregaar omkring os, der hvor vi er 

 istand til at følge fænomenerne mere umiddelbart. Materien, 

 mener han først, er i sine mindste dele noget sammenhængende, 

 udstrakt (i virkeligheden altsaa ikke som en samling af blotte 

 kraftcentra, men af virkelige smaadele skilte gjennem store 

 mellemrum). Materien er i bevægelse og lyder træghedens lov. 

 Materien er ugjennemtrængelig (hvor A er kan B ikke være; 

 ugjennemtrængeligheden er da ikke det samme som en absolut 

 fasthed, den forklares dog ikke tilstrækkehgt men maa for- 

 mentlig forstaaes som en selvhævden under alle bevægelses- 

 konflikter, som en reaktion under en nødvendiggjort kortvarig 

 eftergiven). 



Hvad er det saa som Keilhau i tilslutning til sin jævn- 

 aldrende, den retslærde, senere geologen Lyell, stiller som sit 

 udgangsprincip. Det er noget lignende hjemligt: at de i tidligere 



