LIDT OM KEILHAU OG HANS TID. 21 



andre jordlegemet, har ogsaa virket før, efter samme 

 love og paa samme maade. 



Jeg skal ikke opholde mig ved at omhandle, hvad der frem- 

 føres i det første afsnit. Kun skal jeg nævne hvad der an- 

 føres om overgange. — Overgange, heder det, fremkommer 

 dels derved, at strukturen efterhaanden ombyttes; dels derved, 

 at fi'emmede bergarter optages, hvorved da hovedmassen erholder 

 noget forskjelligt i sin karakter. (Overgangen foraarsager mange 

 vanskeligheder i petrografien). Keilhau betjener sig af ordet 

 „bildning" til at betegne en bergart, der befinder sig som led i 

 en overgangsrække, og sætter da navnet paa den bergart foran, 

 som hin mest ligner. 



I det andet afsnit, petrografien, opstilles det system, 

 hvorefter Keilhau ordner bergarterne: de uligeartede, lige- 

 artede, tilsyneladende ligeartede, konglutinater, løse 

 bergarter. Alt med sine underaf delinger. 



I det tredie afsnit, om de kræfter, der bevirker foran- 

 dringer paa og i vor jords overflade, behandles først våndets 

 virkninger; det rindende vands og kildernes og havets, de de- 

 struktive virkninger som de reproducerende. Dernæst om vul- 

 kaner og jordskjælv. Herunder om de almindelige vulkaner, 

 luft- og slam vulkaner, rækkevulkaner og om theorier som har 

 været opstillet om vulkaner og vulkandannelser, om souleve- 

 mentskratere, om jordskjælv, om hævninger og sænkninger af 

 land. 



Nærmere om det fjerde afsnit, geognostisk-geologiske betragt- 

 ninger over bergarterne. 



Dette afsnit indledes saaledes. — Hvad bergarternes dan- 

 nelsesmaade angaar, da leverer de i forrige afsnit opregnede 

 data en mængde oplysninger og vigtige vink, der bidrager til 

 besvarelsen af spørgsmaalet betræffende deres gjensidige geogno- 

 stisk-geologiske forhold. 



