LIDT OM KEILHAU OG HANS TID. 



Keilhau föreslåar benævnelsen transmuteret istedenfor 

 metamorfisk. Eller ogsaa epigenetiske. 



„Disse bergarter skulde nemlig svare til mineralo- 

 gern es epigenier". 



Keilhau opstiller saaledes følgende tre klasser: 

 „neptuniske, vulkanske, transmuterte". — Og om de 

 transmuterte heder det senere: „at de bestaar af de 

 bergarter, hvis da nnelsesmaade ikke bliver mulig at 

 opdage uden ved at antage omdannelse. Saadanne er 

 f. ex. gneisen, graniten, dolomiten". 



„De la Beche siger" — omtales det saa videre — ", at jord- 

 klodens masse, bestaaende af forskjelhge substanser, ikke altid 

 har været i samme tilstand som de nu er". 



„Ligesom pseudokrystallerne ganske har forandret 

 sin kemiske sammensætning — under bibehold af de 

 samme rumforhold —, saa antager han ogsaa (De la 

 Beche), at bergarterne har undergaaet forandring i 

 kemisk henseende, dels ved tabet af visse bestand- 

 dele, dels ved forøgelse af andre". 



Keilhau slutter sig hertil. Og han fortsætter saaledes, dels 

 gjentagende det samme ræsonnement, dels fuldstændiggjørende 

 det gjennem nye vidnesbyrd at fremføre — for senere at støtte 

 det yderligere gjennem studiet af geognostiske forhold: 



„Massernes forandring efter deres dannelse er slet ikke at 

 betvivle, om end de kemiske kræfter som betinger dem ikke kan 

 forklares. Ved pseudokrystallerne er jo en kemisk forandring 

 foregaaet, uden flydenhed eller forøgelse af temperaturen ; hvilke 

 omstændigheder heller ikke behøver at antages som betingelse 

 ved dannelsen af de transmuterte bergarter. (Forchhammer har 

 gjort den opdagelse, at af et mineral var der fremkommet to, 

 idet augit blev forvandlet til hornblænde og granat ; og i analogi 

 hermed kan man tænke sig granitens dannelse)". Keilhau tæn- 

 ker sig den dannet af en mere eller mindre homogen masse. 



