34 JENS HOLMBOE. 



f. eks. G. lutea h., G. purpurea L., G. punctata L., G. panno- 

 nica Scop., osv. ^ Rødderne blev sandsynligvis da som nu 

 oftest indsamlet udenfor blomstringstiden, og det er da meget 

 vanskeligt at adskille disse nær beslægtede og i medicinsk hen- 

 seende lige brugbare arter. Ifølge Dioskorides har planten 

 faaet sit navn efter den illyriske konge Gentius, hvad der kunde 

 tale for, at den tidlig har været kjendt og benyttet i Illyrien; 

 men heller ikke denne mulighed giver nogen veiledning angaaende 

 artspørgsmaalet, da flere af de netop nævnte arter tindes i fjel- 

 dene paa østsiden af Adriaterhavet. 



Dioskorides (ca. 70 e. Kr. f.) fremstillede et dekokt af 

 Gentiana-roden, som han anvendte mod sidesmerter, faldsot og 

 kramper, mod sygdomme i lever og mave, mod betændte øine, 

 saar og giftige dyrs bid ; om virkningerne siger han, at de er 

 hidsende og sammensnerpende. Videre siger han, at roden kan 

 benyttes til at uddrive foster samt til at borttage fødflækker-. — 

 Af andre oldtid sforf åttere, der omtaler Gentiana, kan nævnes 

 Galenus (død 201 e. Kr. f.) ; han anbefaler roden som et virk- 

 somt afføringsmiddel og roser dens nytte ved afmagringskure. 



— Apuleius anbefaler den ved øresygdomme: „Ad aures maias: 

 herhcB Gentianæ si dederis , miraheris virtutem eius." 



— Plinius anvendte roden paa syge heste; drikken hjælper hopper, 

 siger han, ikke alene naar de hoster, men ogsaa naar de „træk- 

 ker paa flankerne" ^. 



Under den medicinske videnskabs stagnation og tilbagegang 

 i middelalderen, ja et godt stykke ud i den nyere tid, gjaldt old- 

 tidens forfattere og navnlig Dioskorides fremdeles som de störste 



' Gr. ijurpurecb blev — saavidt vides — første gang beskreven som egen 



art af Conrad Gessner 1552. (Se J. A. Froeltch, De Gentiana libellus, 



p. 7. Erlangae 1796). 

 2 Dioskorides, De medica materia, p. 214. Lugduni 1547. — Cit. efter 



G. Rasch, Udv. af de ældste med. Klass. Skrift, i Overs., p. 91—92. 



Kristiania 1887. 

 ^ M. DE LoBELius, Plantarum seu stirpium historia, p. 165. Antverpiæ 



1576. 



