86 P. A. ØYEN. 



i høi grad til dette fænomens vidtrækkende betydning saavel i 

 erosiv som akkumulerende retning. 



Styggehøs botn danner en mellemform mellem den egentlige 

 botntype og cirkustypen, en mellemform der især træder frem, 

 hvor den egentlige glacialvirkning træder mere i baggrunden for 

 den fremtrædende disintegration ; i virkeligheden er vistnok botner 

 af denne type i Jotunheimen ret ofte at betragte som i vis for- 

 stand relikte fra tidligere tider med anden stand af snegrænsen. 



Det fjerde billede viser udsigt over den nedre del af en 

 fjelddal i Jotunheimen, nemlig Leirdalen omtrent ved Leirdals 

 sæter. Men i store drag noget Hgnende er det, vi gjenfinder 

 under varierende former i den nedre del i den ene efter den 

 anden at de egentlige fjelddale der divergerer i forskjellige ret- 

 ninger fra denne centrale høifjeldsegn. Det er den sterkt moræne- 

 dækkede dalbund, hvori elven har skaaret sig ned, som træder 

 i forgrunden ; i baggrunden aabner udsigten sig til de høiere, 

 snedækkede fjelde om dalens øvre løb. 



Som det fremgaar af delte billede, og som ogsaa allerede 

 omtalt ved forrige, har den i dalbunden afsatte morænemasse 

 ofte været udsat for det rindende vands ødelæggende virkninger. 

 Længere oppe i Leirdalen træffer man et udpræget eksempel 

 herpaa i sydøst for Tverbyttne, hvor elven har eroderet indtil 

 tolv meter dybe, tildels transversale evorsionsfurer i de ret be- 

 tydelige moræneafleiringer. 



Langs Rusvand og op gjennem Memurudalen er iagttaget 

 i udpræget form et andet erosionsfænomen i de betydelige moræne- 

 masser med talrige blokke, som her kommer tilsyne. Evorsions- 

 formerne tager sig her seet i snit ud som i store drag udformede 

 rygge med forholdsvis vegetationsrig stødside i vestlig retning og 

 vegetationsfattig læside i østlig; det hele tager sig nærmest ud 

 som mærkerne efter en i vestlig retning fremadskridende evorsion. 



Ved begge de nu nævnle former for evorsion kan der ofte 

 blive tilbage erosionsrester, der til sine tider kan faa en i det 

 ydre skuffende lighed med endemoræner. En saadan lighed 



