ÖM NOGLE SKJÆLl^OKEKOMSTER VED KR.SAND. 175 



lavtliggende forekomster, fra tapestiden, kjendes endel; men de 

 er da beliggende paa steder, hvor der har været særlig lunt, i 

 ly for brænding og bølgeslag. Systematiske undersøgelser vil 

 naturligvis udfylde endel af hullerne i vor viden ogsaa i dette 

 kapitel af vort lands postglaciale historie; men det tør dog vise 

 sig, at de tidligere afsnit af stigningstiden er repræsenteret ved 

 forholdsvis faataHige forekomster. 



Søger vi nu tilslut ganske kort at skitsere Kristianssands- 

 traktens geologiske historie efter sidste nedisning, faar vi føl- 

 gende udviklingsgang : 



1) Under istiden laa denne del af landet hævet over sjøen. 

 Derfor findes yoldialer nu ikke over strandlinjen. 



2) Eftersom khmatet blev mildere, og bræerne rykkede tu- 

 bage, sank landet mere og mere. I arcatiden stod sjøen vistnok 

 høiere end nu, men dog ikke saa høit, at area glacialis og dens 

 faunistiske selskab, som er dybvandsformer, findes over den nu- 

 værende strand. Derimod kjendes en littoralfauna fra samme 

 tid, hvoraf hidtil er fundet 17 „arktiske" og 3 „boreale" former. 

 Under disse littoraldannelsers afsætning sank landet til ca. 30 

 meter under sin nuværende høide. 



3) Under den videre synkning indtraadte et koldere klima, 

 som havde til følge, at bræerne rykkede frem og dannede 

 endemoræner, og dels disse, dels det foran bræerne udskyllede 

 lerslam lagde et beskyttende dække over de ældre skjælafsæt- 

 ninger. Denne tid maa vel svare til Østlandets „indsjøperiode". 



4) Fra synkningens sidste og stigningens første afsnit kjen- 

 des intet. 



5) Først fra sen postglacial tid kjendes atter forekomster i 

 meget liden høide over havet. 



Som tidligere nævnt, kan alt dette ikke betragtes som fast 

 slaaede kjendsgjerninger. Navnlig trænger hypotesen om bræer- 

 nes fremrykning mere afgjørende bevis. Fremtidige undersøgelser 

 faar da fælde eller bekræfte den. 



