HIERACIOLOGISKE UNDERSØGELSER I NORGE. 223 



sedvanlig langstilket, af samme form som det inderste af basal- 

 bladene og fæstet nær rosetten. De to øverste stængelblade er 

 begge siddende eller — naar det nederste blad indgaar i rosetten, 

 og stænglen derved bliver 2-bladet — det nederste kort stilket, 

 fæstet paa midten af stænglen. Hos frodige individer kan alle 

 stængelblade understøtte kurvbærende grene, men i almindelighed 

 er planten — bortseet fra kurvstillingen — ugrenet. Bladf arven 

 er mørk glaucescent; i sjeldne tilfælde træffes individer med svag 

 eller endog mere intens purpurpletning og med undersiden af 

 bladene fiolet anløben. Ved Fredriksværn forekommer en modi- 

 fikation med skarpere bladtænder; hos denne er baade purpur- 

 pletning og farvning af bladundersiden almindelig. — Som en 

 karakteristisk eiendommelighed ved planten skal anføres dens 

 sterke tendens til tvedeling af centralsvøbet. Sjelden er denne 

 tvedeling dog helt gjennemført; gjennemgaaende ytrer den sig 

 som en udpræget bilateral symmetri i svøbet, som bevirker, at 

 nogenlunde tilfredsstillende maalinger af dettes breddeindex er 

 vanskelige at opnaa. Den er antydet ogsaa i den tvesidige ud- 

 videlse i toppen af kurvstilkene. 



Planten indtager en eiendommelig mellemstilling mellem 

 Schmidtii- og saxifragum-komplexerne. Med hensyn til ha- 

 bitus, bladform, etc. er den en saxifragum-form ; men i andre 

 henseender, svøb, beklædning, kurvstørrelse, viser den betydelig 

 affinitet til Schmidtii-grupYiens former. 



Larvik: meget talrig i strøget Herregaarden — Nanset. 

 Brunlanes: Auserød ved Fredriksværn (ogsaa her meget talrig). 



H. saxifragum Fr. (coil.) repræsenteres af et endnu mere formrigt 

 selskab end Schinicltii-gTuipTpen. Enkelte af disse former kan være vanske- 

 lige at holde ud fra hverandre; dog er de fleste tiltrods for deres indbyrdes 

 nære slegtskab meget distinkte og lette at skille. Særlig gjælder dette 

 efterfølgende former, der alle fortjener rang af subspecies. For at lette 

 oversigten har jeg forsøgt en gruppering af dem, der tilligemed rækkefølgen 

 giver en svag antydning om deres indbyrdes slegtskabsforhold. 



a. Blade brede, næsten helrandede eller lidet tandede. 



