HIERACIOLOGISKE UNDERSØGELSER 1 NORGE. 239 



pedicelli acladiumque squamigeri dense cano-floccosi et sat dense 

 nigro-glandulosi. Involucra obscure virescentia crassa (11 — 12 

 mm. alta, 6,5—7 mm. lata) basi ovoidea. Squamæ exteriores 

 triangulari-ovatæ obtusulæ, intermediæ late lanceolatæ concolores 

 acutæ, interiores parum protractæ subiilato-cuspidatæ in margini- 

 bus late et dilute virescentes, omnes glandulis luteo-nigricantibus 

 tenellis densis et pilis obscuris raris (vel nullis) vestitæ, in extimis 

 marginibus exteriorum densius de cetero subnudæ in summo 

 apice leviter comatæ. Calathidia obseure lutea parum radiantia 

 — subplena diametro 2,5 — 3 cm. metientia; ligulæ glabræ. 

 Stylus luteus. 



Denne ved sine tykke, mørkgrønne, tæt glandelhaarede, 

 næsten haarløse svøb og ved sin tuelignende voksemaade meget 

 karakteristiske form fandt jeg i Larvik 1903 i ganske betydeligt 

 antal voksende paa flyvesandet ved Laagens munding (Vestre 

 Halsen) i selskab med elymus og carex arenaria. — Fra det 

 gjennem flyvesandet vertikalt eller skraat opstigende kraftige 

 rhizom udgaar oftest flere, stive, tykke, især nedentil særdeles 

 robuste og tæt stivhaarede, oventil næsten haarløse og svagt 

 stjernehaarede stængler, som ofte er rigt forgrenede. Ved basis 

 bærer disse en sedvanlig faabladet roset, der bestaar af korte, 

 forholdsvis brede, oftest tem. kortstilkede blade, af hvilke de 

 ydre er omvendt egformede — aflangt egformede, næsten liel- 

 randede og i spidsen afrundede, de øvrige ± elliptiske, butte — 

 kort tilspidsede, smalt nedløbende og især paa den nedre del af 

 bladpladen forsynede med smaa, spidse eller ofte noget større 

 og krumme tænder. Stængelbladene er ganske talrige, lancet- 

 formede, smale og spidse og aftager jevnt i størrelse opad; paa 

 midten af stænglen er de ofte sterkt nærmede til hverandre eller 

 et enkelt par endog modsatte. Ofte er de alle sterkt reducerede 

 i størrelse. De oftest smaa, udstaaende tænder er her ligesom 

 paa basalbladene væsentlig indskrænkede til den nedre del af 

 bladpladen. Bladenes underside er ganske rigt og stivt haaret; 

 stjernehaar forekommer næsten kun paa de øverste stængelblade. 



