BIDRAG TIL KEMIENS HISTORIE I KORGE. 343 



disse gjenvordigheder blev dog glastilvirkningen holdt i gang, og 

 den har dannet stammen for landets nuværende glasindustri. ^ 



Da staten overtog glasværkerne, brugte disse 10 — 15 000 kg. 

 potaske årligt, hvoraf kun henimod 8 000 kg. tilvirkedes inden 

 landet, medens resten indførtes, især fra Preussen. Den konge- 

 lige fabrikdirektion mente i denne anledning at burde opmuntre 

 den indenlandske potasketilvirkning, og Peder Seielstad ind- 

 førte den i Gudbrandsdalen, hvor denne tilvirkning længe holdt 

 sig^. Fabrikdirektionen lod sig imidlertid ikke nøie med blot 

 at tilråde anlæg af potaskekogerier, men den skaffede 1780 af 

 offentlige midler et tilskud, ved hvis hjælp nye større potaske- 

 kogerier skulde anlægges; den havde tænkt på 10 sådanne, men 

 der kom heldigvis kun 3 istand. Nu skulde direktionen hjælpe 

 denne nye næringsvei, og den sluttede da på glasværkernes vegne 

 en kontrakt, der forpligtede disse til i 8 år, for en engang for alle 

 fastsat ret høi pris, at kjøbe al den potaske, som kunde skaffes 

 ikke blot fra de 3 nye kogerier, men også fra enhver anden, 

 som måtte ville levere. Nu steg naturligvis potaskeproduktionen 

 stærkt, fra 15 000 kg. i 1780 til 68 000 kg. 1784, og alt dette 

 måtte glasværkerne kjøbe. Men så havde de ikke længere brug 

 for potasken, idet de sad inde med altfor store beholdninger af 

 glasvarer, og måtte indskrænke fabrikationen, endogså ganske 

 indstille tilvirkningen af hvidt glas, hvortil potasken hovedsage- 

 ligt benyttedes, — kort sagt, i den velmente iver for at ophjælpe 

 denne næringsvei kjørte man sig på det grundigste fast. 



For videnskaben blev der endnu ikke arbeidet stort her i 

 landet, og det er ikke at undres over. Norge lå langt tilbage; 

 det havde intet universitet, og det var først i den anden halvdel 

 af århundredel at videnskabernes dyrkere og venner fik et sam- 



Staten bortforpagtede glasværkerne 1794, og efter forpagtningstidens 

 endelige udiøb 1818 blev de drevne for den norske stats regning, indtil 

 de 1824 solgtes til private; de kom 1851 i de nuværende eieres hæn- 

 der (Christiania glasmagazin). 



I Gudbrandsdalen tilvirkedes 1816 og 1817 årligt omtrent 40,000 kg. 

 potaske, der forstørstedelen gik til Sverige. 



