o. E. Schiøtz. 



skal søge at vise, at alt taler for, at de omliarLdlede Skurings- 

 merker er glaciale og ikke præglaciale. 



De af Reusch iagttagne „præglaciale" Skuringsmerker 

 befinder sig i det indre af Varangerfjord en paa Nordsiden af 

 en Arm, der gaar mod V. ind til Karlebotn, omtrent 3,5 km. 

 NO. samme nær Næsset Bigganjargga. Forholdene lier be- 





Varajigferkalvôen^ 



-t- rl.OOO.OOO 



skriver Reusch paa følgende Maade^). „Den herskende berg- 

 art er lys graa sandsten, hvis lag falder 10° i nordlig ret- 

 ning. Heri er indleiret et omtrent 4 meter tykt lag af kon- 

 glomerat. Hosstaaende kartskisse og profilsnit ^) viser dets 

 forekomstmaade. Sandstenens lagning er antydet ved punk- 

 terede linjer. Konglomeratet lader sig forfølge omtrent 55 m. 

 fra sv. mod nø.; der gaar det under sjøen. I den sydvestlige 

 ende kiler det ud. Tænker man sig et vertikalsnit her, f aar 

 det udseende som paa figuren nederst til venstre, y er be- 

 dækket. Sandstenen om konglomeratindleiringen bøier sig 

 efter dennes overflade. 



Konglomeratet har fuldstændig udseende af en moræne. 

 Grundmassen kan betegnes som lerholdig sandsten, graa af 



1) 1. c. pag. 82. 



2) Til Kartet over Varangerf jorden og Figvirerne paa de to følgende 

 Sider har Dr. Reusoli velvulig overladt mig CHclieerne til sin Af- 

 handling. 



