Bidrag til Jotunfjeldenes glacialgeologi. 



Af 

 Peter Annæus Øfyen. 



Jotunfj eldene ndgjer jo som bekjendt Norges høieste, 

 centrale del. Helland finder, „at den høide, som Jotunfj eldene 

 når, er i overenstemmelse med alle regler, idet både be- 

 liggenhed, bergartens modstandsevne, fj eldenes alder ligesom 

 maske også deres dannelsesmåde alle tilsammen virker til 

 en betydelig høide"^). Grundlaget vil altsaa være en „fjeld- 

 kuppe, skrånende udover mod alle kanter"^), et grundlag der 

 vil repræsentere et forholdsvis oprindelig orografisk hele. Ind- 

 skrænker man sig til at betragte Jotunheimen for sig, saa 

 kan man, da vedkommende heldningsvinkler i dette tilfælde 

 er meget smaa, nok sige, at „Jotunfj eldene maa nærmest be- 

 fragtes som et af dybe, trange dale gjennemskaaret høide- 

 plateau, hvorfra der hæver sig snart mere spidse snart mere 

 kuppelformede tinder"^); men saa snart, som der bliver spørgs- 

 maal om at betragte dette fjeldparti i sammenhæng med det hele 

 lands almindelige orografi, maa man stille sig overfladens al- 

 mindelige afheldning klart for øie. Allerede i forrige aar- 

 hundrede kan der skimtes tilløb til en saadan opfatning af 

 Norges overflade, tiltrods for de dengang raadende, indgroede 



1) Den norske turistforenings aarbog 1880, Pag. 48. 



2) Den norske turistforenings aarbog 1893, Pag. 66. 

 ^) Øyen: Isbræstudier i Jotunheimen, Pag. 53. 



