Bidrag til Jotunfj eldene s glacialgeologi. 17 



tunfj eldenes vedkommende harpaavist, er i sommermaanederne 

 temperaturvariationen omkring nul usædvanlig hyppig i de 

 høiere liggende fjeldegne^); dette forhold betinger ganske 

 naturlig en betydelig frostsprængning, og den i forbindelse 

 dermed staaende forvitring er saa sterk, at det selv i ganske 

 kort afstand fra bræerne er vanskelig at paavise skurings- 

 ■striber, hvor disse ikke paa særegen maade har været beskyttet 

 mod atmosfæriliernes indvirkning. Naar man saa erindrer, at 

 skuringsstriber forekommer meget almindelig under bræerne i 

 denne egn, og at bræernes aftagen har været forholdsvis rask^), 

 saa vil denudationens indflydelse være iønefaldende. De tord- 



1) Arcli. for Math, og Naturv. B. 16, Pag. 246. 190. 



^) Cfr. Øyen: Isbræstudier i Jotunheimen. Jeg skal ved denne an- 

 ledning gjøre opmærksom paa at der i Keilhack's 'referat af nogle 

 af mine tidligere afhandlinger har indsneget sig en feil, idet der 

 med hensyn paa den nuværende og den tidligere udstrækning af 

 Jotunheimens bræer udtales: „dabei kommt der Verfasser zu dem 

 Schlüsse, dass in nahe zurückliegender Zeit die Ausdehnung der- 

 selben geringer war als heute, dass aber die heutige Anschwellung 

 nur eine kurze, wahrscheinlich bald überwundene Etappe in der 

 almählichen Abnahme darstellt" (Dr. Petermann: Geographische 

 Mittheilungen 1894, Litter aturbericht, Pag. 159). Hvad jeg nemlig 

 har paavist for Jotunheimens vedkommde, er en forholdsvis rask 

 aftagen af bræerne i den sidste tid, der efter lokalkjendtes udsagn 

 omfatter idetmindste de tre sidste decennier. At bræerne i en 

 længere tilbage liggende tid har havt en mindre udstrækning end 

 nu saaledes, at der kunde være anledning til at tale om „die heutige 

 Anschwellung", har jeg ikke kunnet finde noget direkte bevis for, 

 og jeg har ved den tidligere antydede leilighed (Øyen: Isbræstudier 

 i Jotunheimen, Pag. 60) kun udtalt : „De bræer, der eroderede disse 

 dale, var altsaa direkte den store istids descendenter. Om det er 

 disse, man nu træffer derinde mellem Jotunfjeldenes tinder, fore- 

 ligger der for øieblikket intet direkte middel til at afgjøre. Var 

 imidlertid de oprindelige bræer smeltede væk, saa maatte de nu- 

 værende have indtaget de forriges plads''. Endskjønt de direkte 

 beviser endnu mangler, saa finder jeg det noksaa sandsynlig, at 

 ogsaa Jotunheimen har været berørt af den almindelige periodicitet, 

 der først som en minimaludstrækning af bræerne og senere som 

 en progression med paafølgende sekundær regression synes at have 

 gjort sig gjældende i de sidste to-tre aarhundreder, ialfald delvis, 

 saavel i den østlige (Heim : Handbuch der Grletscherkunde, Pag. 

 512 — 521) som den vestlige (Reid: Studies of Muir Glacier, Alaska, 

 Pag. 34 — 41) hemisfære. 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXV, I. 2 



