Bidrag til Jotunfjeldenes glacialgeologi. 19 



Som det tydelig vil fremgaa af den sidst vedføiede an- 

 mærkning, maa man være meget forsigtig med at henføre de 

 erratiske blokke, man støder paa inden dette i detalj erne 

 endnu lidet undersøgte omraade, til udenfor liggende steder. 

 Jeg liar havt anledning til at undersøge en liel del erratiske 

 blokke paa forskjellige steder i Jotunheimen, men har ikke 

 fundet en eneste, der nødvendigvis maatte skrive sig fra et 



kornet, graalig gabbro af nogenlunde massivt udseende ; men der 

 forekommer ogsaa mangfoldige nndtagelser fra denne regel. Den 

 bliver paa flere steder meget finkornet, ja saa finkornet at den 

 makroskopisk er vanskelig at adskille fra andre finkornede born- 

 blendebergarter og metamorfoserede skifere (Skogadalen, Mjølke- 

 dalen) og antager paa sine steder et rent dioritisk udseende (Mjøl- 

 kedalen). Paa sine steder bliver den mere eller mindre stribet og 

 frembyder da især nær grænsen stor ligbed med de tilstedende lag 

 af den yngre gneisformation (Heimre Illaabræ), som den tydeligvis 

 synes at ligge over (Mytingsgrove, Heimre Illaabræ). Nær grænsen 

 finder man ogsaa paa sine steder andre eiendommeligheder, saaledes 

 ved Storjuvbræen, bvor man har for sig et i geologisk bensende 

 meget indviklet parti, som jeg desværre ikke kunde ofre tilstrækkelig 

 opmærksomhed ; man bar her indviklede, gangförmig udseende for- 

 greninger og slyngeformige kombinationer af en mørk, finkornet 

 bergart og en lys, øiegneislignende bergart ; om denne bliver at 

 sammenligne med en „øiegneisagtig bergart, antagelig en presset 

 udiøber fra de store eruptivmasser" (Norges geol. undersøgelse, 

 aarbog 1892. 93, Pag. 20), som Reiisch omtaler, eller om man har 

 at gjøre med en facie af den yngre gneisformation, maa fremtidige 

 undersøgelser afgjøre. Sjøgren undersøgte og beskrev forskjellige 

 gabbrovarieteter fra Jotunheimen (cfr. Geol. Førn. Førh. Stockholm 

 B. 6, Pag. 314—515, 870—375, 614). Endvidere maa man ogsaa 

 mærke sig de paa mangfoldige steder inden dette gabbroomraade 

 optrædende, snart lysere snart mørkere, rustbriine kupper af olivinsten 

 (Langevand, Heilstugubræen , Vetlejuvbræen, Illaaen, Gravdalen, 

 Utladalen). Endelig maa man mærke sig de paa grund af den 

 uregelmæssige grænse her og der indskydende tunger af den yngre 

 gneisformation, der over den graaagtige fyllit optræder med en hel 

 delforskj eilig udseende bergarter: feldspatførende kvartsit, kvartskifer, 

 gliramerskif er, hornblende skifer (Rusvand, Mytingsgrove, Hèimre Illaa- 

 bræ). Ved Styggebræen har man et større parti, der muligens vil være 

 at opfatte som et uhyre grundfjeldsbrudstykke, hvis det ikke skulde 

 være en ekstrem tunge af den yngre gneisformation, som her kiler 

 sig ind. Partiet fremtræder nemlig som steile til vertikale lag af 

 forskjellige gneislignende bergarter, tildels gjennemsat af lyse aarer 

 (kvarts, feldspat); etsteds saaes en ca. 3 m. lang, 70 cm. bred, linse- 

 formet indleiring af ren, hvid kvarts. 



2- 



