20 Peter Annæus Øyen. 



andet omraade. Jeg har ligeledes havt anledning til at be- 

 stige flere af de høieste toppe, men har ikke kunnet opdage 

 noget, der kunde tjene til bevis for, at de som nunatakker 

 havde raget op over istidens dække^). Nu skal jeg indrømme 

 at der en stor forskjel mellem Lyngen-, Lofoten- og Sønd- 

 mør-alperne paa den ene side, sammenstillet med Jotunheimens 

 alper paa den anden; men at man ikke maa være for rask 

 i sine slutninger selv med hensyn til de første, tror jeg frem- 

 gaar af den omstændighed, at jeg har fundet fremmede blokke 

 selv paa toppen af den lige ud mod havet liggende, 665 meter 

 høie Trælnæshat paa Helgelands kyst^). 



Af hvad jeg nu har udviklet, fremgaar paa det tydeligste, 

 at der endnu ikke er bragt tilveie et eneste bevis mod den 

 antagelse, at istidens store brædække skjulte selv Jotunfj el- 

 denes høieste tinder. 



Jeg skal nu gaa over til at undersøge de fænomener, der 

 stiller sig i en saadan antagelses favør, idet jeg vil henlede 

 opmærksomheden paa de glaciale fænomener i de nærmest 

 tilstødende trakter, saaledes som disse fænomener viser sig 

 dels i form af mærker efter isskuring dels i form af fiyt- 

 blokke. 



Roches moutonnées er det glacialfænomen, som man først 

 og fremst maa holde sig til, naar det gjælder at bestemme 



^) Hvis man virkelig havdeTmed nunatakker at gjøre, skulde det ikke 

 være absolut umulig at finde preglaciale levninger under en eller 

 anden form, endskjønt det skal medgives, at sandsynligheden der- 

 for ikke er saa særdeles stor. Jeg skal dog i denne forbindelse 

 ikke undlade at gjøre opmærksom paa, at flere fanerogamer er 

 fundet tildels temmelig høit over snegrænsen saavel paa Stølsnaasi 

 som paa Dyrhaugtind (Kyt Mag. for Naturv. B. 16, Pag. 124). Ranun- 

 culus glacialis er fundet liøit over den evige snes grænse ved Gald- 

 høtind (Blytt: Norges Flora B. 3, Pag. 928). Emanuel Mobn fandt ved 

 Galdhøtinden Ranunculus glacialis i en høide af 7300 f. o. h. (Den 

 norske turistforenings aarbog 1874, Pag. 37). Ja endog paa Memuru- 

 tind er der fundet „a beautiful specimen of ranunculus glacialis in 

 a sheltered crevice, at the very top, boldly defying the storms, frosts 

 and rains" (Den norske turistforenings aarbog 1875, Pag. 109). Og 

 naar man paa de høieste fjelde efterhaanden byder fanerogamerue 

 farvel, befinder man sig endnu længe i en rig lichenvegetatiori — 

 ja den smukke Lecidea geographica finder man selv paa de høieste 

 toppe. 



2) Øyen: Bidrag til det nordlige Norges geologi, Pag. 10. 



