Bidrag til Jo tunfj eldenes glacialgeologi. 25 



tilrundede stene , saaledes stene af en gabbroagfcig berg- 

 art paa selve topfiaden", og fortæller videre, at „den opra- 

 gende faste klippe viser tildels former øiensynlig tilrundede 

 af isbræ''^). Kjerulf angiver flytblokke paa Skagets top^). Til 

 disse kan føies om end fra fjernere steder fremmede blokke 

 paa toppen af Sølen (Schiøtz^ ), Tørnebohm^), Tronfj eld (Hel- 

 land^), og Sylen (Reuscli^). Nu maa man, imidlertid lægge 

 nøie mærke til, at man her, overalt har at gjøre med mini- 

 mumsliøider. Dette forbold maa man heller ikke glemme ved 

 de af Naumann (Kvamshesten ') cg Reusch (Tysnæsø^), Hor- 

 nelen^), og Helland (Pollefjeld^°) fundne høider langt ude i 

 periferien mod vest. 



Det vil heraf sees, at selv om man stiger op paa en af 

 Jotunfj eldenes høieste tinder, saa rykker de erratiske blokke, 

 som mærker efter isens høide, én temmelig nær. En ret linje 

 fra Suletindens top i syd og fra Skagets top i sydøst til Gald- 

 høpiggen vil have en stigning af henholdsvis 13.6 og 14.4 

 meter pr. kilometer. 



Tager man saa med i betragtning flere af de høieste 

 toppes udseende, der paa sine steder er antydet allerede i 

 navnet ^^), saa antager jeg, man meget snart vil kunne begynde 

 at danne sig nogenlunde rigtige forestillinger med hensyn til 



1) Norges geol. undersøgelse, aarbog 1892. 93, Pag. 30. . 



2) Kjerulf: Udsigt over det sydlige Norges geologi, Pag 26. 



3) Nyt Mag. for Naturv. B. 20, Pag. 55. 



*) Geol. Forn. Förh. Stockholm B. I., Pag. 107. 



5) Geol. Forn. Förh. Stockholm B. II, Pag. 173. 174. 



Ö) Den norske turistforenings aarbog 1889, Pag. 7. Kristiania Vid. Selsk. 

 Forh. 1890, nr. 7, Pag. 34. 



') Naumann: Beyträge zur Kenntnisz Norwegen's B. II, Pag. 151. 



8j Nyt Mag. f. Naturv. B. 28, Pag. 167. 



9) 1. c. B. 28, Pag. 168. 



10; Geol. Förn. Förh. Stockholm B. II, Pag 170. 171. 

 11) Jeg skal her minde om enudtalelse af den bekjendte jotunolog Ema- 

 nuel Mohn: „ — Galdhøpiggene, et navn, som forøvrigt lidet passer, 

 da de ikke engang nærme sig pigformen. Snarest se de ud som 

 3 runde skumbølger, som væltes opad af stormen, indtil den vest- 

 ligste tårner sig op og s ætt er ned mod bræerne med bråstup og 

 nøgne vægge" (Den norske turistforenings aarbog 1874, Pag. 34). 

 Naar imidlertid Mohn her gjør forsøg paa igjen at faa indført be- 

 nævnelsen Galdhøtind, saa er vel dette et haabløst forsøg; thi som 

 det vil fremgaa af en opsats, som jeg tidligere har offentliggjort 



