32 Peter Annæus Øyen. 



nævnte sete opsøgte jeg paa stedet, og den viste sig at beståa 

 af efter øiemaal at dømme nogenlunde horizontale, men meget 

 uregelmæssige afieiringer af morænegrus indeholdende større 

 og mindre blokke, af hvilke enkelte tildels var noget af run- 

 dede, men fordetmeste skarpkantede ; ifølge dens hele karakter 

 maatte jeg saaledes holde den for en utvilsom strandmoræne. 

 Kommer man saa over i Gudbrandsdalens hoveddalføre, sees 

 oppe i det bekj endte pas Rosten en ganske kort, noget ure- 

 gelmæssig og med dalen sterkt heldende linje høit oppe i den 

 østre dalside omtrent ret for broen ; at man her har en strand- 

 moræne synes utvivlsomt. Ved Laurgaard sees oppe i den 

 nordøstre dalside en sterkt heldende linje, der nødvendigvis 

 maa være en strandmoræne, hvis den ikke simpelthen skyldes 

 ganske récente stenras. Mellem Laurgaarl og Moen sees 

 i den sydvestre dalside flere, i forskjellige ni veau er op- 

 trædende og, som det synes, med dalen noget heldende sete- 

 stumper, der i sin oprindelse sandsynligvis er af samme art 

 som de foregaaende. Høit oppe i den østre dalside, omtrent 

 ret over for Langens og Ottaelvens sammenløb, forekommer 

 nogle ubetydelige grusmasser, der efter alt at dømme kun er 

 en denuderet strandmorænerest. Straks søndenfor Bredevan- 

 gen har man en kortere, noget uregelmæssig sete oppe i lien 

 paa Langens vestside ; skulde denne sete vise sig ved nær- 

 mere undersøgelse at være en virkelig strandlinje og ikke 

 blot en strandmoræne, saa har man her et interessant lokal- 

 fænomen for sig, som tyder paa en fordums eksistence af en 

 liden bræ.randsjø i lighed med, hvad man har ved Ehone- 

 Gletscher. Ja man behøver ikke engang at gaa ud af landet 

 for at finde et lignende fænomen; thi efter hvad fører Ole 

 Kvitten har meddelt mig, skal der findes en saadan liden bræ- 

 randsjø paa sydsiden af vestre Memurubræ. Efter beskrivelsen 

 at dømme maa ogsaa den lille af kaptein Morgenstierne og 

 Knut Yole opdagede sø paa skaret mellem Styggebræen og 

 Storjuvbræen ^) nærmest henregnes til denne klasse. De faa 

 rent spredte, høist uregelmæssige, i flere niveauer hist og her 

 optrædende setestumper, som man træffer udover Gudbrands- 

 dalen helt til Faaberg, kan umulig tydes som andet end spredte, 

 denuderede bund- og strandmorænerester. De seter, man paa 



^) Den norske turistforenings aarbog 1894, Pag. 32. 



