Bidrag til Jotunfj eldenes glacialgeologi. 35 



bræer, ved at forfølge de i form af moræner og flytblokke 

 efterladte mærker efterbaanden kommer tilbage til mere og 

 mere mægtige isstrømme, der divergerede fra et centralparti, 

 der omtrent svarer til de nuværende høieste dele. Det maa 

 her mærkes, at Jotunheimens nordvestlige del, over mod Joste- 

 dalsbræen, endnu er saagodtsom ukjendt i geologisk henseende. 

 Hvad tidligere undersøgelser har kunnet fastsætte, er kun de 

 store træk ; en fremtidig detailundersøgelse faar udrede de 

 mere detalj erede forhold. Det er rimelig, at isskillet har for- 

 andret beliggenhed under afsmeltningen saaledes, at under 

 dennes forskjellige faser udgangspunktet for bræstrømmene 

 ikke har været det samme. Endvidere maa man lægge mærke 

 til den vigtige omstændighed, at paa et noget fremskredet 

 punkt af afsmeltning vilde det tidligere mere sammenhængende 

 isdække opløse sig i flere eller færre af hinanden mere eller 

 mindre uafhængige partier — med andre ord: man faar over- 

 gangstyper fra den kontinentale nedisning til den saakaldte 

 norske t^'^pe. Paa fordelingen af disse maa man ikke bortse 

 fra, at en preglacial configuration kan øve indflydelse ; men 

 man maa ligesaavist ogsaa regne med den indflydelse, som de 

 under istidens tidligere faser mægtige isstrømme kan have 

 øvet dels paa overfladens configuration dels paa fordelingen 

 af indlandsisens sidste rester. Idet jeg gaar over til at om- 

 tale mærkerne efter nogie af de^-bræstrømme, der har gjort sig 

 gjældende under den sidste del af istiden, vil jeg ogsaa faa 

 anledning til at pege paa enkelte forhold, som jeg antager er 

 af den største betydningfor en rigtig opfatning af den nuværende 

 overflades genese — forhold som synes lidet eller slet ikke 

 paaagtede, sandsynligvis af den grund, at man med hensyn 

 til de glaciale fænomener ikke har vænnet sig til at anvende 

 genesens lov i sin fulde almindelighed. Et vigtigt og betyd- 

 ningsfuldt skridt har Helland paa dette omraade gjort ved at 

 paavise den genetiske forbindelse mellem botner, sækkedale, 

 dale, indsøer og fjorde^). 



Det gjælder imidlertid paa dette omraade ikke blot 

 at hefte sig ved de fænomener, som træder frem umiddel- 

 bart i dagen, men ogsaa regne med den eroderende krafts 



^) Om Botner og Sækkedale samt deres Betydning for Theorier om 

 Dalenes Dannelse. 

 Om Indsøerne i Italien og Fjordene i Norge. 



3* 



