36 Peter Annæus Øyen. 



egen udvikling. Nu er det rigtignok saa, at selve den 

 kontinentale bræmasse ligesom ogsaa fordelingen af de 

 isstrømme, enten det nu er centrale eller perifere, der 

 tager sit udspring fra den, for en stor del er influeret af 

 tidligere configurationsforhold og af stedets meteorologiske 

 elementer; men paa den anden side er det ligesaa sikkert, at 

 en bræmasse af nogenlunde stor mægtigked opfører sig for- 

 holdsvis selvstændig og virker selvbestemmende for en stor 

 del paa begge de nævnte forhold. At dette er et moment af 

 betydning, viser sig deri, at enkelte forhold, der tidligere 

 forekom uforklarlige, ånder en ganske simpel og 'naturlig 

 forklaring, naar man regner med bræmassens egen udvikling 

 og dens fordeling i mindre koncentreret næringsmasse og mere 

 koncentrerede isstrømme. 



Med hensyn til det mellem Jostedalsbræens sydøstlige 

 del og Jotunheimen liggende strøg siger Helland, at man har 

 „flere mærkværdige undtagelser fra reglerne om f] eldenes væxt 

 imod øst, undtagelser, til hvilke ingen grund for tiden kan 

 angives"^). Nu kan man rigtignok ikke ligetil benegte mulig- 

 heden af en preglacial depression paa dette strøg; men efter 

 min mening behøver man aldeles ikke at tage sin tilflugt til 

 en saadan forklaring. Om isskillet under en del af istiden 

 selv paa denne bredde har ligget østenfor vandskillet, saa har 

 det udentvil allerede paa et meget tidligt stadium rykket 

 tilbage, saa disse to skillelinjer i det store seet har faldt 

 sammen. Dette maa dog ikke misforstaaes saaledes, at man 

 tager det fuldt bogstavelig; thi der åndes jo inden dette 

 store centralomraade en hel del depressioner, som sikkerlig 

 har eksisteret allerede under en tidlig fase af istiden, natur- 

 ligvis med hver sit begrænsede vandskille, men i den første 

 tid uændset af de store isstrømme. 



Gaar man ud fra denne betragtning af isskillets beliggen- 

 hed, saa springer det med engang i øinene, at den af Hel- 

 land paapegede, tilsyneladende uforklarlige depression netop 

 falder paa det sted, hvor Sognefjordens mægtigste arm. Lyster- 

 fjorden, skjærer sig dybt ind i fjeldmassen. Nu er det rigtig- 

 nok saa, at fjordes indskjæring i landet kun lidet influerer 

 dettes totalorografi og det ganske naturlig af den grund, at 



^) Den norske turistforenings aarbog 1880, Pag. 46. 



