Bidrag til Jotunfj eldenes glacialge ologi. 39 



med nedisningen og selvfølgelig opfattet som centrale erosions- 

 depressioner. Ja endog selve den kjendsgjerning, at der gives 

 overfladedepressioner af nævnte art, synes lidet paaagtet; thi 

 foruden den mellem Jostedalsbræen og Jotunheimen allerede 

 før nævnte, til hvilken Helland tydelig siger, at „ingen grund 

 for tiden kan angives", har jeg kun stødt paa en eneste, idet 

 nemlig Munch har sammenfattet i en generel oversigt resul- 

 taterne af sine undersøgelser fra Hardangervidden. Endskjønt 

 det saaledes gjælder et udenfor Jotunheimen liggende om- 

 raade, skal jeg dog vedføie det væsentligste , depressioner 

 vedrørende, i Munchs udtalelse. 



Munch siger, „at den østligere Deel af den omhandlede 

 Strækning — — — udgjør et kun ved svage Dalfordybn inger 

 furet Plateau af den forholdsvis ringe Middelhøide 3500', med 

 en høist ubetydelig Hældning, i den nordlige Deel mod Nord- 

 ost, i Midten mod Øst, og i den sydlige Deel mod Sydost 

 — At den vestligere Deel af dette Plateau høiner sig mere 

 paa Siderne (i N.O. og S.V.) og fordyber sig forholdsvis mere 

 i Midten, eftersom det strækker sig længere op i Vest mod 

 de egentlige Høifjælde. Denne Huulning omgives saaatsige 

 hestesko- eller halvcirkelformigt af Høifjældene ligefra Halling- 

 skarven i N.O. forbi Jøkulen, Oseskavlen, Onin, Dyrafonden, 

 Folgefonden, Storfonden og Breifonden. Disse Høifjælde have 

 alle en Middelhøide af 4500 Pod, og afbrydes kun ved de 



Fordybninger, enkelte større Elve have udhulet. — 



Holder man saaledes fast ved denne Forestilling, at Høifjæl- 

 dene i en halvcirkelformig Bøining omringer den lavere Deel 

 af Plateauet, kan man kalde dettes inderste Deel en kjedel- 

 formig fordybning, hvis laveste Parti naturligvis bliver at 



søge omtrent midt imellem Hesteskoens begge Ender. 



Virkelig har man paa hvilketsomhelst mere dominerende Sted 

 inde i Halvkredsen omtrent den samme Udsigt eller Horizont- 

 begrændsning, naar man vender sig mod Vesten. — — — 

 Til begge Sider, i Nord mod Hallingdal og Valders, i Syd 

 mod Thelemarken, bliver Plateauet mærkeligt høiere, og man 

 kan paa en vis Maade sige at Skogshorn i Nord, og G-austa 

 i Syd ligesom danne de kolossale Dørposter til denne uhyre 

 Vidde"!). 



^) „Professor Muncli's Indberetning om hans i Somrene 1842 og 1843 



