Bidrag tiJ Jotunfj eldenes glacialgeologi. 41 



detailundersøgelser, at jeg tør afgjøre bestemt, om det nu- 

 værende vandskille tillige repræsenterer det tidligere bræ- 

 skille. Kirketjern selv er opdæmmet ved en moræne, og mod 

 vest følger nogle smaasøer, der nærmest maa betragtes som 

 morænesøer. Derpaa følger nu som en typisk botnsø Leir- 

 vand selv som en af de største botnsøer, i Jotunheimen — 

 efter al sandsynlighed tillige et klippebassin. Rigtignok finder 

 man mod nord Leirvand begrænset af store masser moræne- 

 grus; men op af dette stikker paa mangfoldige steder snart 

 større snart mindre partier af tydelig moutonneret fast fjeld, 

 der viser bræstrømmens bevægelse mod nordvest. De to smaa 

 tjern længere nord fremtræder heller ikke som tydelige klippe- 

 bassiner. Nord for Stetind faar Leirdalen et tilløb fra vest, 

 idet her Tverbytne aabner sig. Dette er en botn eller sække- 

 dal, der vender mod nordnordøst ; men som saa ofte tilfældet 

 er: den omkranses af flere mindre, der endnu er i sit første 

 dannelsestadium — leiet for smaa hængebræer: en paa syd- 

 siden, en inderst inde og to paa nordsiden — hver af dem 

 med sin lille endemoræne foran. I bunden af botnen ligger 

 et tjern, og foran dette ligger løse masser dels i form af ur 

 dels i form af morænegrus; men omtrent femti meter fra 

 tjernet begynder det faste fjeld at stikke op i moutonnerede 

 kupper, som det synes tildels høiere end vandes overflade — 

 klippebassinets karakter altsaa tydelig. Videre nordover Leir- 

 dalen udmunder nu paa begge sider af dalen snart botner 

 snart sækkedale med sine respektive bræer — de beskedne 

 levninger af det tidligere isdække; nede i dalbunden snor 

 elven sig frem, snart i morænegrus snart i gjel. Jeg har 

 allerede før gjort opmærksom paa de denuderede moræne- 

 masser, som man her træffer paa mange steder. Tydelige 

 skuringsstriber har det ikke lykkedes mig at paavise i Leir- 

 dalen; det synes, som om glimmerskiferen ikke egner sig til 

 at opbevare dem. Imidlertid har jeg paa elvens sydlige side 

 ligeoverfor Mundgjel fundet det tydelig moutonnerede fjeld 

 forsynet med erosionsfurer, ligesom ogsaa skuringsstriber skim- 

 tedes; saavel furer som striber fulgte dalens retning. Som 

 almindelig er roches moutonnées det fænomen, man faar ty 

 hen til; dette kan følges gjennem hele dalen, og man ser, 

 hvorledes det overalt snor sig med i dennes bøininger — det er 

 altsaa mærkerne efter den lokale Leirdalsbræ, man har for sig. 



