46 Peter Annæus Øyen. 



Effcerhaanden som undersøgelserne skred frem, og effcer- 

 haanden som ikke alene Jotunheimen, men ogsaa andre trakter 

 har været gjenstand for mine nndersøgelser, er imidlertid 

 ogsaa andre faktorer traadt i forgrunden. Det er ikke alene 

 den blotte eksistense af botner, dale og indsøer, som over- 

 rasker, men ogsaa deres udseende og deres gruppering. I 

 række optraadte de : sø efter sø, daltrin eftej daltrin — regel- 

 mæssigbeden var for stor til, at den i længden kunde undgaa 

 opmærksombed. Da regelmæssigbeden var saa stor, laa det 



Skematiseret erosionsprofil. 



imidlertid nær at søge aarsagen ikke i alle de lokale forhold, 

 der betinges af bergart, skiktstilling o. s. v., men i en generel 

 fysisk lov ; og da det var de bræeroderede dale, som frembød 

 denne eiendommelighed, maatte denne lov selvfølgelig søges 

 hos selve isbræerne. Der maatte hos disse kunne paavises saa- 

 danne forhold, der antydede en veksling af paitier med ster- 

 kere erosion og partier mesd svagere, et forhold som man paa 

 forhaand ganske naturlig maatte vente repræsenteret i mere 

 eller mindre koncentrerede partier. 



Efter at jeg paa flere steder havde fundet, at saa virkelig 

 maatte være tilfældet, stillede sagen sig klarere, og fæno- 

 menet var igrunden slet ikke saa sjeldent. Det traadte jo 

 rigtignok paa sine steder ikke saa tydelig frem. Der var jo 

 som oftest kun et trin, saaledes ved Heilstugubræen, Svelje- 

 naasbræen, Suphellebræen ; men der forekom ogsaa to — ßem- 

 besdalsskaaken, Nordøstre Leirbotnskaak (Hardangerjøkelen) 

 — ja endog tre — Pytbræen (Polgefonnen). Eiendommelig 

 maa jo erosionsforholdet stille sig ved de bræer, for hvilke 

 jeg ved en tidligere anledning har indført benævnelsen „kølle- 



