Bidrag til Jotunfj eldenes glacialgeologi. 49 



Bæverdalens dalføre liar jeg fulgt oppe fra Nettosætrene. 

 Morænegrus forekommer tildels rigelig i dalbunden og opover 

 dalsiderne; men den herskende glimmerskifer og fyllit synes 

 lidet skikkede til at opbevare skuringsfænomenet — dog ser 

 man i dalens relief tydelig, at isbevægelsen har været ned- 

 over dalen. Jeg har før omtalt forholdene efter sammenløbet 

 med Leirdalen. 



Den bræ, der saa dannedes ved Bæverdalens og Visdalens 

 forening, kunde man simpelthen kalde Bæverdalsbræen. Mær- 

 kerne efter denne finder man nedover fra Røisheim til An- 

 vord, dels i form af erosionsfurer dels i form af roches mou- 

 tonnées — begge snor de sig med i dalens bøininger; tyde- 

 lige skurings strib er lykkedes det mig heller ikke her at frem- 

 finde. Jeg har tidligere omtalt de paa dette strøg optrædende 

 morænemasser. 



Efteråt Bæverdalsbræen derpaa er sammensmeltet med 

 Ottabræen^), kan man forfølge mærkerne efter denne sidste 

 mod øst over Lom og Vaage i de paa mange steder optræ- 

 dende erosionsfurer og roches moutonnées, der tydelig viser 

 isstrømmens østgaaende bevægelse; ja paa sine steder ånder 

 man endog de fine skuringsstriber vedligeholdt — overalt 

 føier skuringsfænomenet sig ind i dalens retning. Moræne- 

 masser optræder paa mange steder rigelig i dalbunden, her 

 og der i større mængde ; paa sine steder ser man antydning 

 til en veksling af grovere og finere materiale. Strandmoræne- 

 rester er tidligere omtalt. 



Jeg skal ikke ved denne anledning forfølge de glaciale 

 mærker videre, men kun minde om de allerede før omtalte 

 strandmorænerester i selve Grudbrandsdalens hoveddalføre — 

 de vidner jo om, at isbræer engang i tiden sendte sine tunger 

 langt nedover. Ligeoverfor disse fra Jotunfj eldene udgaaende 



^) Jeg kan her gjøre opmærksom paa, at allerede Hørbye (Observations 

 zur les phénomènes d'érosion en Norvège, Pag. 15) omtaler et „petit 



système de stries — qui à cause de la pente du terrain ont 



la direction vers le N. et l'E., direction probablement tout à fait 



locale et subordonnée. — M. Keilhau trouva des stries sur le 



versant oriental de cette montagne à peu près parallèlement 



à la vallée de Visdal. Le long du lac Otta, au contraire 



les masses qui dérivaient de l'Ymesfjeld, ont dirigé leurs cours 

 vers l'Est". 

 Nyt Mag. f. Naturv. XXXV, I. 4 



