52 Peter Annæus Øyen. 



efter hinanden. Eigtignok lykkedes det mig ikke at paavise 

 skuringsfænomenet hverken i den ene eller anden form, ja 

 der optræder endog løse masser foran dem; men disse synes 

 efter alt at dømme kun at beståa af en ved det faste fjelds 

 opsprængning og forvitring paa stedet dannet ur. Langevand 

 er et utvivlsomt klippebasin. Yed våndets nedre ende rinder 

 den udløbende elv over fast fjeld, og rundt om ser man 

 de smukt moutonnerede kupper; fjeldoverfladen er saa at 

 sige bestrøet med større og mindre erratiske blokke. Man 

 lader sig lede af det moutonnerede fjeld nedover dalen og 

 støder saa paa Hellertjern, der ligeledes er et veritabelt klippe- 

 bassin. Rundt om er man ber omgivet af moutonnerede kup- 

 per og omstrøede flytblokke, og det er ikke alene i dalbunden, 

 man ber finder disse glaciale mærker ; men man ser roches 

 moutonnées med erratiske blokke ofte i de mest fantastiske stil- 

 linger høit op over dalsiderne. Fra Hellertjern stiger man 

 saa med en gang ned i den egentlige Storaadal — man har 

 et noksaa udpræget daltrin for sig, og man opdager meget 

 hurtig grunden: en brædal kommer nemlig til fra nord, og 

 ved de to bræers forening har erosionsevnen vokset betydelig 

 netop paa grund af den forøgede bræmægtighed og deraf 

 tillige følgende bræhastighed. Dette er forresten et fæno- 

 men, som man noget længere fremme faar et endnu mere 

 frappant eksempel paa, idet nemlig resultatet ved foreningen 

 af Storaadalsbræ, Yesleaadalsbræ og Svartdalsbræ er blevet 

 erosionen af den betydelige indsø Grjende. 



Gjende er af Helland opmaalt i hele sin længde, og jeg 

 henviser derfor til disse interessante dybdemaaP), der viser 

 flere mærkelige forhold. For det første tiltager dybden, saa- 

 ledes som man jo maatte vente, var tilfældet, helt hen imod 

 Memurudalen — paa en undtagelse nær, nemlig at der paa 

 stykket udenfor de fra Knutshulbræ og Skarflybræ kommende 

 elve er et lokalt grundere parti. Udenfor Memuruelven op- 

 træder saa et paafaldende grundt parti. Snart naaes dog 

 igjen den forrige dybde, som derpaa hurtig vokser, og kort 

 efter naaes Gjendes største dybde (146 m.). Nu aftager igjen 

 dybden nogenlunde regelmæssig med undtagelse af, at der 

 findes et lokalt grundere parti udenfor Leirungselvens munding. 



^) Norges geol. undersøgelse, aarbog 1892. 93, Pag. 94. 



