Bidrag til Jotunfj eldenes glacialgeologi. 53 



Der gjenspeiler sig i disse dybdemaal forhold, som ikke 

 let kan undgaa opmærksomlied. Fra først af maa jo bræ- 

 hastigheden tiltage, og overensstemmende dermed erosions- 

 evnen — svarende til dette ser man, at dybden tiltager. Den 

 forøgede bræmægtighed og bræhastigbed, som er følgen af 

 Memurudalsbræens betydelige tilløb, maa jo nødvendigvis med- 

 føre en forholdsvis rask tilvekst i erosionsevnen — tilsvarende 

 finder man en rask tilvekst i dybde, ITdover mod enden af- 

 tager jo bræen saavel i mægtighed som i hastighed, og ero- 

 sionsevnen maa selvfølgelig affcage — i fuldstændig overens- 

 stemmelse dermed ser man dybden efterhaanden aftage. Der 

 er jo i dette tilfælde en saadan overensstemmelse mellem de 

 forskjellige faser i bræens egen udvikling og de tilsvarende 

 orografiske forhold, at det vilde være i høieste grad besyn- 

 derlig, om det kun var tilfældighedernes spil, Modstandere 

 af den glaciale erosionstheori vil kanske indvende, at jeg i 

 denne udvikling har forbiseet en meget væsentlig ting, nemlig 

 de optrædende grundere partier; men jeg skal søge at vise, 

 at det i dette tilfælde er berettiget at gjøre saa netop paa 

 grund af disse grundere partiers særegne forekomstmaade. 

 Som det vil fremgaa at de slammængdebestemmelser, jeg tid- 

 ligere har udført i flere af Jotunheimens bræelve, er jo den 

 aarlige slamudførsel inden dette omraade ingenlunde ubetyde- 

 lig; i Memuruelven fandtes den jo forresten forholdsvis meget 

 stor^). Dette vil ganske naturlig have til følge en betydelig 

 slamafsætning i de af bræelvene gjennemsfcrømmede indsøer; og 

 jeg kan i denne forbindelse gjøre opmærksom paa, at allerede 

 i aarhundredets begyndelse udtalte Naumann med hensyn til 

 Otta vand: „Der See ist nicht zu beschiffen, wegen der häu- 

 figen wandelbaren Sand-A.nhäufungen, die überall Untiefen 

 bilden, vorzüglich in der Nähe von Lomm" ^). Et saadant 

 grundt parti har man anledning til at iagttage ogsaa i G j en- 

 des vestlige ende; inde ved stranden ganske grundt, stiger 

 dybden efterhaanden, indtil den omkring et par hundrede 

 meter ude har naaet en to — tre meter, hvorpaa udfyldningen 

 falder af med braadyb paa fuldstændig terrassemæssig maade. 

 Denne terrasses overfiade viser paa flere steder prægtige bølge- 



') Naturen 1893, Pag. 341. 



2) Gilbert: Annalen der Physik u, Chemie B. 11, Pag. 189. 



